Номер провадження: 22-ц/813/110/25 
Справа № 520/6689/16-ц
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24.04.2025 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
переглянувши справу №520/6689/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання привести квартиру у первісний стан, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року у складі судді Огренич І.В., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 07 червня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 09 серпня 2002 року, мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У шлюбі набуто у власність у рівних частках квартиру загальною площею 96,7 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі зробили реконструкцію в житловій кімнаті площею 15,6 кв.м, в квартиру вселилися сім`єю, проживали та зареєстровані. З огляду на виниклі суперечки в сім`ї та недосягнення домовленості щодо квартири, позивач ОСОБА_1 після уточнення 31 травня 2017 року вимог просила:
встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласниками з урахуванням часток у спільній сумісній власності;
виділити ОСОБА_2 та сину ОСОБА_4 , 2005 року народження, у користування житлову кімнату площею 26,7 кв.м; виділити ОСОБА_1 у користування житлову площею 18,8 кв.м; залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 житлову кімнату площею 19,2 кв.м, яка об`єднана з кухню площею 16,2 кв.м в студію, вбиральню площею 2,3 кв.м, ванну кімнату площею 4,9 кв.м, коридор площею 20,6 кв.м, вбудовану шафу площею 0,7 кв.м (т.1 а.с.1-3, 99-101). 
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.24). 
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, зазначивши, що квартира належить йому та позивачу ОСОБА_1 на праві спільної власності в рівних частках, у квартирі також зареєстрований та проживає їхній син ОСОБА_4 , 2005 року народження. Квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат та кухні студії. ОСОБА_1 з 2012 року проживає в Данії, в Україну за три роки приїздила 4 рази та була всього 18 днів. Судовим рішенням від 14 січня 2016 року проживання сина ОСОБА_5 , 2005 року народження, визначено з ним як батьком, так як мати в Україні не проживає. У сина є власна кімната, звільняти свою кімнату для матері син не бажає. ОСОБА_1 просить виділити у користування кімнату, яку займає син. У доступі у квартиру ОСОБА_1 перешкод не має. Квартира з 2012 року перебуває у продажі, проте не продана через неузгодження ціни (т.1 а.с.84-85).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо порядку користування квартирою (т.1 а.с.128-129).
24 липня 2018 року до суду надійшов складений експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Висновок експерта №17-5695 судової будівельно-технічної експертизи від 17 липня 2018 року щодо порядку користування квартирою (т.1 а.с.148-164).
18 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 за наслідками експертизи уточнила вимоги та просила:
встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласниками з урахуванням часток у спільній сумісній власності;
виділити ОСОБА_2 та сину ОСОБА_4 , 2005 року народження, у користування житлову кімнату площею 22,6 кв.м; виділити ОСОБА_1 у користування житлову площею 16,3 кв.м; залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 кухню студію площею 37,5 кв.м, вбиральню площею 1,5 кв.м, ванну кімнату площею 5,3 кв.м, коридор площею 18,7 кв.м, вбудовані шафи площею 2,7; 2,1; 0,7; 1,9 кв.м (т.1 а.с.172-173). 
11 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 за свій рахунок привести приміщення самовільно реконструйованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан відповідно до технічного паспорту від 31 січня 2005 року; зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати їй у користуванні квартирою шляхом вселення (т.1 а.с.193-196).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року подані ОСОБА_1 11 грудня 2018 року позовні вимоги залишено без розгляду (т.1 а.с.201).
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с.26-29, 106-108). 
13 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 уточнила вимоги та остаточно просила:
зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок привести приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у попередній стан у відповідності до виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічного паспорту від 31 січня 2005 року;
зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою шляхом вселення;
виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 15,5 кв.м, житлову кімнату площею 14,2 кв.м, лоджію площею 3,9 кв.м; 
виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 20,2 кв.м, лоджію площею 2,7 кв.м; 
залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кухню площею 11,9 кв.м, вбиральню площею 2,2 кв.м, ванну кімнату площею 4,9 кв.м, коридор площею 19,2 кв.м, лоджію площею 1,9 кв.м у відповідності до виготовленого «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічного паспорту від 31 січня 2005 року (т.2 а.с.46-47). 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року подані ОСОБА_1 13 вересня 2019 року позовні вимоги залишено без руху для доплати судового збору (т.2 а.с.71).
18 грудня 2019 року ОСОБА_1 подано клопотання про прийняття в якості доказу складеного ПП «Проект» Висновку експерта (спеціаліста) №25-11/19 від 25 листопада 2019 року щодо можливості приведення квартири у попередній стан у відповідності до виготовленого «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічного паспорту від 31 січня 2005 року (т.2 а.с.46-47) (т.2 а.с.123-130).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року (протокольна) клопотання ОСОБА_1 про подання доказу задоволено, приєднано до справи Висновок експерта (спеціаліста) №25-11/19 від 25 листопада 2019 року (а.с.136).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року позов задоволено частково; зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок привести приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у попередній стан у відповідності до виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічного паспорту від 31 січня 2005 року; зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою шляхом вселення; в решті вимог відмовлено (т.2 а.с.138-139).
Висновок суду мотивовано тим, що квартиру набуто у шлюбі, трикімнатну квартиру загальною площею 96,7 кв.м житловою площею 50,0 кв.м самочинно реконструйовано у двокімнатну квартиру загальною площею 109,3 кв.м зі збільшенням площі за рахунок лоджії. Самочинну реконструкцію квартири здійснено без згоди співвласника та дозволу органу місцевого самоврядування, з огляду на що вимоги про приведення квартири у попередній стан та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення обґрунтовані. При відмові у встановленні порядку користування квартирою суд виходив з того, що заявлені позивачем приміщення у квартирі наразі відсутні, тому вимоги є передчасними. Після приведення квартири у попередній стан та вселення позивач не буде позбавлена можливості звернутися до суду з відповідними вимоги. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у встановленні порядку користування квартирою і ухвалити в цій частині нове рішення про встановлення порядку користування квартирою виділенням кожному у користування приміщень згідно заявлених ОСОБА_1 вимог (т.2 а.с.155-157).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Рішення суду в частині вимог про встановлення порядку користування квартирою недостатньо вмотивоване. Співвласник має право ставити питання про надання йому у користування жилого приміщення. Сторони не вирішили за згодою користування спірною квартирою, позивач не має вільного доступу до квартири. Спірна квартира самочинно реконструйована. В справі наявний висновок експерта щодо встановлення порядку користування квартирою. Права ОСОБА_1 на користування та розпорядження своїм майном у тому вигляді, в якому воно існувало в первинному стані за рахунок спільного придбання, порушені та підлягають захисту.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.144-150).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Шлюб зареєстровано 09 серпня 2002 року. Квартиру куплено у 2005 році в рівних частках від будівельників без дверей і комунікацій. У 2005 році отримали технічний паспорт та свідоцтво про право власності на квартиру, де загальна площа квартира вказана 96,7 кв.м разом з лоджіями. ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 . Планування приміщень та ремонт у квартирі робили разом з ОСОБА_1 у період 2006-2007 років. Шлюб розірвано 20 лютого 2012 року. ОСОБА_1 у 2012 році виїхала за кордон, де працевлаштувалась та постійно проживає. Місце проживання спільного сина судовим рішенням визначено з ним як батьком. У первісно поданій у 2016 році позовній заяві позивач в особі представника ОСОБА_7 (батько ОСОБА_1 ), в уточнених позовних вимогах та при призначенні експертизи позивач ОСОБА_1 вказувала, що реконструкцію квартири з трикімнатної у двокімнатну з кухнею студією робили разом. Лише 10 грудня 2018 року при уточненні вимог ОСОБА_1 зазначила, що реконструкція квартири відбулася без її згоди. Наявними є докази закінчення ремонту в квартирі у 2007 році (свідки, фото). ОСОБА_1 не довела, що після 2007 року відповідач щось змінював у плануванні приміщень квартири. Поданий ОСОБА_1 . Висновок будівельно-технічного дослідження №25-11/19 від 25 листопада 2019 року безпідставно прийнятий судом. ОСОБА_1 постійно проживає за кордоном та не довела доказами здійснення їй перешкод у користуванні квартирою, не підтвердила, що після 2016 року взагалі приходила до квартири. Суд безпідставно вказав про встановлення факту самочинної реконструкції квартири, оскільки жодного припису, акту про порушення тощо компетентних органів влади чи місцевого самоврядування щодо незаконності планування приміщень у квартирі не має. За положеннями статті 176 ЦК України відхилення від проекту забудови об`єкта нерухомості або від вимог будівельних норм та правил, які не є істотними, не порушують прав інших об`єктів та інтересів суспільства, не суперечить санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність об`єкта тощо, не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об`єкта нерухомості. Позивачем не надано доказів на підтвердження порушення її прав та охоронюваних інтересів плануванням приміщень у квартирі, до того ж за її відома та згоди у період проживання сім`єю.
В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
       Відзиви на апеляційні скарги не подані. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_8 як власника частки квартири на підставі Договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , посвідченого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., зареєстрованого в реєстрі за №1538 (т.2 а.с.198, 199, 223-224).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_9 як власника частки квартири на підставі Договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідченого 23 вересня 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №3241 (т.3 а.с.3, 4, 23-24).
23 жовтня 2023 року справу передано у провадження іншого судді-доповідача з підстав звільнення судді-доповідача ОСОБА_10 з посади.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2024 року справу прийнято до провадження іншим складом суду з підставі звільнення судді-доповідача ОСОБА_11 з посади.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення порядку користування квартирою; про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання привести квартиру у попередній стан з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог та про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення з огляду на наступне. 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2002 року, шлюб розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2012 року у справі №2-7491/11.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.6).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2016 року в справі №520/4820/15-ц місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з батьком ОСОБА_2 з підстав того, що мати ОСОБА_1 відсутня на території України (т.1 а.с.86-89, 90-92). 
Згідно Свідоцтва про право власності, виданого 25 березня 2005 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, квартира, яка в цілому складається з трьох жилих кімнат жилою площею 50,0 кв.м, загальною площею 96,7 кв.м, яка відображена у технічному паспорті від 31 січня 2005 року, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному. Свідоцтво видане на підставі договору інвестування у будівництво жилого будинку від 05 листопада 2003 року №51 з додатковою угодою від 04 жовтня 2004 року, акту прийому-приймання квартири від 10 лютого 2005 року (т.1 а.с.10-12).
Право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 01 квітня 2005 року (т.1 а.с.8, 9). 
Отже, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на час виникнення спору та його вирішення судом першої інстанції була об`єктом права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст.383 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України).
Отже, ОСОБА_1 є власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_12 як власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд; ОСОБА_12 не може бути обмежена у здійснені права власності; ОСОБА_1 має право використовувати квартиру як помешкання для власного проживання.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення обґрунтовано задоволено судом, відповідно, відсутні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення. Проживання ОСОБА_1 за межами України не впливає на зміст її права власності на частку квартири. 
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст.356 ЦК України). 
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст.358 ЦК України).
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.2 ст.358 ЦК України).
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч.3 ст.358 ЦК України).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласники квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після припинення проживання сім`єю не досягли між собою згоди щодо здійснення права спільної часткової власності на квартиру, в якій проживали разом зі своїм сином. 
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про надання їй та ОСОБА_2 у користування певних приміщень квартири з урахуванням тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає їхнім часткам у праві спільної часткової власності на квартиру. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджують, що квартира загальною площею 96,7 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м, яка була набута у власність у 2005 році з видачею свідоцтва про право власності на підставі договору інвестування у будівництво житлового будинку, мала стан, який потребував ремонту для приведення до придатного для проживання стану. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджують, що квартира перепланована з трикімнатної у двокімнатну з кухнею-студією зі зміною інших приміщень квартири (коридору, лоджій тощо), що складові квартири станом на час виникнення у 2016 році спору не відповідали виготовленому КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» технічному паспорту на квартиру від 31 січня 2005 року. 
Перепланування квартири підтверджено:
виготовленим КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічним паспортом від 21 вересня 2012 року, згідно якого квартира складається з житлової кімнати площею 22,6 кв.м, житлової кімнати площею 16,3 кв.м, кухні площею 37,5 кв.м, вбиральні площею 1,5 к.м, ванної кімнати площею 5,3 кв.м, коридору площею 18,7 кв.м, вбудованих шаф площею 2.7, 2.1, 0.7, 1.9; 
Висновком експерта №17-5695 від 17 липня 2018 року судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення порядку користування квартирою (т.1 а.с.123-124, 150-164).
ОСОБА_1 неодноразово уточнювала позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою. Остаточно уточнивши 13 вересня 2019 року позовні вимоги в цій частині ОСОБА_1 просила; виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 15,5 кв.м, житлову кімнату площею 14,2 кв.м, лоджію площею 3,9 кв.м; виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 20,2 кв.м, лоджію площею 2,7 кв.м; залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кухню площею 11,9 кв.м, вбиральню площею 2,2 кв.м, ванну кімнату площею 4,9 кв.м, коридор площею 19,2 кв.м, лоджію площею 1,9 кв.м у відповідності до виготовленого «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічного паспорту від 31 січня 2005 року (т.2 а.с.46-47). 
Отже, остаточно ОСОБА_12 просила встановити порядок користування квартирою виділенням їй та ОСОБА_12 у користування приміщень у відповідності до технічного паспорта від 31 січня 2005 року, тобто приміщень, яких в силу перепланування квартири фактично не існувало, оскільки існуючі приміщення відповідали вже технічному паспорту від 21 вересня 2012 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою з виділенням у користування кожному певних приміщень, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що остаточно уточнені ОСОБА_12 позовні вимоги в цій частині стосувалися приміщень, яких немає в силу перепланування квартири. 
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою у зазначений позивачем спосіб обґрунтовано залишено судом без задоволення, відповідно, відсутні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою.
Крім того, після ухвалення судом першої інстанції рішення ОСОБА_2 здійснив відчуження належної йому частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_8 на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., зареєстрованого в реєстрі за №1538. Потому, ОСОБА_8 здійснила відчуження належної їй частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_9 на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 23 вересня 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №3241 (т.2 а.с.198, 199, 223-224, т.3 а.с.3, 4, 23-24).
Отже, квартира після 09 березня 2021 року стала спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , а після 23 вересня 2022 року стала спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ; відповідно право спільної часткової власності на кватиру підлягає здійсненню за згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , а у разі відсутності такої згоди порядок користування квартирою підлягає встановленню судом за позовом ОСОБА_1 до нового співвласника квартири. На стадії апеляційного провадження у справі нові співвласники квартири почергово були залучені до участі у справі в якості третіх осіб, що у будь-якому разі виключає задоволення позовних вимог на стадії апеляції про встановлення порядку користування квартирою, так як новий співвласник квартири не є відповідачем. 
        ОСОБА_1 не позбавлена права звернення до суду до нового співвласника квартири з вимогами про встановлення порядку користування квартирою, якщо не буде досягнуто домовленості у позасудовий порядок.
       Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок привести приміщення квартири у попередній стан у відповідності до технічного паспорту від 31 січня 2005 року, то вимоги в цій частині судом задоволенні безпідставно, так як докази у справі, в тому числі й власне первісне обґрунтування ОСОБА_1 заявлених нею у 2016 році вимог щодо квартири та потому уточнених вимог, вказують на те, що перепланування квартири мало місце у період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сім`єю та за їх спільною згодою як подружжя.
За таких обставин, доводи ОСОБА_1 , викладені в остаточно уточнених позовних вимогах про те, що власне ОСОБА_2 без її як співвласника на то згоди самочинно здійснив перепланування квартири і тому саме він має за власний рахунок привести квартиру у стан, відповідний технічному паспорту від 31 січня 2005 року, не відповідають фактичним обставинам справи. Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підстав для задоволення не мають, відповідно, рішення суду першої інстанції в частині задоволенні вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 привести за власний рахунок квартиру у попередній стан підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в цій частині вимог.
Справа в провадженні суду першої інстанції з червня 2016 року, суду апеляційної інстанції з березня 2021 року, після почергової зміни суддів-доповідачів призначена 20 вересня 2024 року до розгляду на 20 березня 2025 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконані, порядок вручення судових повісток дотримано, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпорядилися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», повідомленням у додатку «Viber». Протягом перебування справи в суді апеляційної інстанції з березня 2021 року сторони до суду не з`являлись, інтерес до справи не проявляли. Підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено. 
Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 20 березня 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання привести квартиру у попередній стан – скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок привести приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у попередній стан у відповідності до виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічного паспорту від 31 січня 2005 року – відмовити. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання не перешкоджати у користуванні квартирою шляхом вселення – залишити без змін.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повну постанову складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева 

С.М.Сегеда