ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5186/24  Номер провадження 22-ц/814/1556/25	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіна О.І., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П.,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткові рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :
У травні 2024 року представник позивача – адвокат Юрченко А.В. звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, зміненим у ході судового розгляду, до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання додаткового строку подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку прийняття спадщини було відмовлено. 
Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 грудня 2024 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.
Крім того додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 грудня 2024 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 44 000 грн.
З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу на додаткові рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 грудня 2024 року, в яких прохає додаткові рішення скасувати та ухвалити нове яким заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі по 4 000 грн.
В доводах апеляційної скарги зазначає, вищевказані додаткові рішення ухвалені при помилковому з`ясуванні обставин, що мають значення для вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення, та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Стверджує, що стягнення на користь відповідачів такого значного обсягу витрат на правничу допомогу є очевидно не співмірним. Крім того зазначає, що наявне свідчить про явну непропорційність стягнених з судових витрат на правничу допомогу, зокрема зважаючи на те, що є інвалідом дитинства.
Акцентує увагу, що об`єктивною сумою документального підтвердження витрат обох відповідачів на правничу допомогу адвоката Саливон С.О. є 8000 грн (6000 грн за участь у двох судових засіданнях та 2000 грн. за складання адвокатського запиту ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які на думку ОСОБА_1 підлягають стягнення на користь кожного з відповідачів по 4000 грн. 
Відповідачами на адресу Полтавського апеляційного суду подано відзиви, в яких останні підтримуючи висновки суду першої інстанції прохали, оскаржувані додаткові рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду справи були присутні відповідачі та представники сторін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції було стягнуто в частині судових витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 20000 грн та на користь ОСОБА_3 у розмірі 44000 грн. 
Суд першої інстанції зазначає, що представником позивача не обґрунтована необхідність зменшення розміру відшкодування судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, а відповідачі навели детальне обґрунтування та подали належні докази на підтвердження розміру понесених витрат, на таку допомогу, суд дійшов висновку, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду у порядку загального провадження з огляду на її складність відповідає та є співмірним із обсягом виконаної адвокатської роботи, складністю справи, характером правовідносин, яві склалися між сторонами.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). 
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 26 квітня 2022 року у постанові № 289/1560/20.
Із матеріалів справи вбачається, 19.12.2024 року до суду звернулась ОСОБА_2 з заявою про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтуваннях зазначає, що відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При розгляді справи понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
В заяві про ухвалення додаткового рішення міститься посилання на докази понесених судових витрат на правничу допомогу, а саме розрахунок витрат за надання професійної допомоги на загальну суму 20000 грн, з яких: 2000 грн підготовка і виконання відзиву, 2000 грн – виготовлення заперечень на відповідь на відзив, участь у 6 судових засіданнях по 2000 грн за кожне засідання, 2000 грн виготовлення заяви про ухвалення додаткового рішення, 2000 грн участь в судовому засіданні по розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Крім того 19.12.2024 року ОСОБА_3 звернулась з заявою про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтуваннях зазначає, що відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При розгляді справи понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 44000 грн.
В заяві про ухвалення додаткового рішення міститься посилання на докази понесених судових витрат на правничу допомогу, а саме розрахунок витрат за надання професійної допомоги на загальну суму 44000 грн, з яких: 5000 грн – підготовка і виготовлення відзиву, 2000 грн – виготовлення і направлення запиту до ТСЦ, 2000 грн – виготовлення і направлення запиту до Кременчуцького РТЦК, 2000 грн – виготовлення і направлення запиту до ПрАТ «АвтоКраз» 2000 грн, - виготовлення та доповнення до відзиву, 3000 грн виготовлення заперечень на відповідь на відзив, участь у 6 судових засіданнях по 4000 грн. за кожне засідання, 2000 грн – виготовлення заяви про ухвалення додаткового рішення, 4000 грн – участь в судовому засіданні по розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені витрати у розмірі 20000 грн. та 44000 грн. не відповідають критерію розумності, є не співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому рішення районного суду слід змінити в частині стягнення судових витрат на правову допомогу ОСОБА_2 – 4000 грн, ОСОБА_3 – 4000 грн.
Керуючись ст.ст. 137, 367, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Додаткові рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 грудня 2024 року – змінити в частині стягнення судових витрат, зменшити розмір відшкодування витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 20000 до 4000 тисяч грн та зменшити відшкодування розміру витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з 44000 до 4000 тисяч грн. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02 квітня 2025 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна