П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/10327/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К. 
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
07 квітня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сушка О.О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини   НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року в задоволені позовних вимог відмовлено. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 

5. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що є дружиною військовослужбовця, ОСОБА_2 , який в період проходження військової служби зник у місці дислокації підрозділу, у населеному пункті Преображенка Запорізької області. Село Преображенка Запорізької області віднесено до території можливих, бойових дій, відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією». Вважає, що Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 375 від 26.12.2023 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 5104 від 31.12.2023 щодо визнання ОСОБА_2 таким, що 26 грудня 2023 самовільно залишив військову частину (місце тимчасового проходження служби) є безпідставним, прийнятим без належного та повного встановлення обставин, без об`єктивного проведення службового розслідування згідно законодавства України, без достатніх доказів неправомірних дій військовослужбовця, яким начебто вчинено правопорушення. Оскільки військовослужбовець ОСОБА_2 зник 26.12.2023 в районі бойових дій, необхідно провести службове розслідування саме за фактом зникнення безвісти за особливих обставин. 

6. Вказує, що з огляду на те, що ОСОБА_2 зник безвісти, а обставини самовільного залишення військової частини не доведені, наявні підстави для скасування наказу про призупинення військової служби. протиправні рішення відповідача позбавляють позивача як дружину зниклого безвісти військовослужбовця можливості отримати грошове забезпечення та реалізувати визначені законодавством України права та гарантії для членів сімей зниклих безвісти військовослужбовців. Просить задовольнити.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Солдат ОСОБА_2 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №19 від 24 січня 2023 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду номера обслуги мінометного взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

8. У подальшому, солдат ОСОБА_2 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 №92 від 01 квітня 2023 року, призначений на посаду водія мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №280 від 24 вересня 2023 року, призначений на посаду номера обслуги мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону, а відповідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №367 від 19 грудня 2023 року на посаду стрільця-санітара механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

9. З рапорту командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 від 26 грудня 2023 року (вх №40855) стало відомо, що о 11 годині 00 хвилин 26 грудня 2023 року, під час перевірки наявності особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність без поважних причин по місцю тимчасового проходження служби в районі населеного пункту АДРЕСА_1 стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдата ОСОБА_2 . Табельна зброя та засоби захисту військовослужбовця знаходиться в місці зберігання зброї підрозділу. Місцезнаходження його невідоме. Спроби виявити місцезнаходження військовослужбовця не мали успіху. Зв`язатися із солдатом ОСОБА_2 за допомогою мобільного зв`язку не вдалося, військовослужбовець на контакт не виходить.

10. З метою встановлення причин та умов самовільного залишення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26 грудня 2023 року №4750 було призначено відповідне службове розслідування.

11. Згідно пояснень, відібраних в рамках проведення службового розслідування, старшого лейтенанта ОСОБА_4 та старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 28 грудня 2023 року, під час перевірки наявності особового складу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , 26 грудня 2023 року о 11 годині 00 хвилин, було виявлено відсутності на службі солдата ОСОБА_2 , стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Перевірка проводилась у населеному пункті Преображенка Запорізької області. Пошукові заходи результату не дали. Зв`язатися із солдатом ОСОБА_2 та його родичами за допомогою мобільного зв`язку не вдалося, військовослужбовець на контакт не виходить. Місцезнаходження військовослужбовця свідкам не відоме.

12. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №375 від 26 грудня 2023 року, солдата ОСОБА_2 , стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , наказано вважати таким, що самовільно залишив військову частину. 26 грудня 2023 року був відсутній на місці служби у механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 . Йому призупинено виплату грошового забезпечення з 26 грудня 2023 року, знято з речового забезпечення 26 грудня 2023 року та знято з котлового забезпечення з 26 грудня 2023 року.

13. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №4 від 04 січня 2024 року, солдата ОСОБА_2 , стрільця- санітара механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 призначено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . №4 -РС від 04 січня 2024 року.

14. За період військової служби у 1 механізованому батальйоні за медичною допомогою не звертався. На диспансерному обліку лікаря військової частини не знаходився.

15. Факт правопорушення, допущеного солдатом ОСОБА_2 , підтверджується рапортом командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 від 26 грудня 2023 року (вх. №40855) і поясненнями свідків, старшого лейтенанта ОСОБА_4 та старшого лейтенанта ОСОБА_5 , від 28 грудня 2023 року.

16. З моменту подання рапорту про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військовій частині НОМЕР_1 місцезнаходження військовослужбовця невідоме.

17. На підставі пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31 грудня 2023 року №5104 за порушення вимог статей 6, 1-І, 12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_2 наказано притягнути до дисциплінарної відповідальності після його повернення.

18. На виконання пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31 грудня 2023 року №5104 матеріали службового розслідування за фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_2 військової частини НОМЕР_1 направлено на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Запоріжжі, яким 04 квітня 2024 року внесено відповідні відомості до ЄРДР за №62024080100002998 та відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.

19. У зв`язку із цим, відповідно до пункту 6.1 наказу командира військової і частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 квітня 2024 року №96 солдату ОСОБА_2 призупинено військову службу в Збройних Силах України та виключено зі списків особового складу військової і частини НОМЕР_1 .

20. Позивач, вважаючи спірні накази, винесені відповідачем, протиправними та такими, що порушують її права, звернулася до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

23. Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

24. Відповідно до абз.6 ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

25. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

26. Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів (стаття 58 Статуту).

27. Відповідно до статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

28. Статтями 26 та 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

29. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

30. Законом України "Про Дисцйплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).

31. Згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочих) і спеціальних зборів щодо Її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

32. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

33. Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпекі України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту. Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

34. Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовіщми порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).

35. Статтею 2 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

36. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України. Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (ст. 4 Дисциплінарного статуту).

37. Як встановлено ч.ч.1, 3, 4, 5 ст.5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир.

38. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

39. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

40. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни

41. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

42. Згідно ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

43. Відповідно до ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

44. Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

45. Приписами пункту 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

46. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

47. Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

48. Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

49. Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

50. Пунктом 1 Розділу V Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

51. Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

52. Змістом п.п 1-6 Розділу VІ Порядку передбачено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

53. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

54. Аналіз викладених норм, дає підстави вважати, що службове розслідування призначається рішенням командира військової частини, в тому числі у зв`язку із неправомірними діями військовослужбовця. У наказі про призначення службового розслідування обов`язково зазначаються підстава, обґрунтування або мета його призначення, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

55. З матеріалів справи суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №375 від 26 грудня 2023 року, солдата ОСОБА_2 , стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , наказано вважати таким, що самовільно залишив військову частину. 26 грудня 2023 року був відсутній на місці служби у механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 . Йому призупинено виплату грошового забезпечення з 26 грудня 2023 року, знято з речового забезпечення 26 грудня 2023 року та знято з котлового забезпечення з 26 грудня 2023 року.

56. Зі змісту матеріалів службового розслідування вбачається, що відповідачем встановлено, що ОСОБА_2 вчинив дії, які містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

57. Згідно Акту службового розслідування наказано молодшому лейтенанту ОСОБА_6 направити повідомлення про кримінальне правопорушення, копію наказу про завершення службового розслідування та копію акту службового розслідування з доданими до нього матеріалами по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 без поважних причин, на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Запоріжжя, та до відома на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону.

58. Відповідно до пункту 6.1 наказу командира військової і частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 квітня 2024 року №96 солдату ОСОБА_2 призупинено військову службу в Збройних Силах України та виключено зі списків особового складу військової і частини НОМЕР_1 .

59. Тобто, спірний наказ є розпорядчим документом, для внесення відповідних відомостей про військову службу військовослужбовця до його облікових документів.

60. Відповідно до матеріалів справи, висновки відповідача про самовільне залишення ОСОБА_2 військової частини ґрунтуються на матеріалах службового розслідування.

61. У той час позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що матеріали службового розслідування не містять належних і допустимих доказів того, що її чоловік самовільно залишив місце несення військової служби. При цьому, на переконання позивача, оскільки відповідачем не доведено самовільного залишення ОСОБА_2 місця служби, єдиним можливим статусом, який йому може бути встановлений-зниклий безвісти.

62. Таким чином, до предмету доказування в цій справі входить встановлення статусу особи, що зникла безвісти.

63. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" від 12.07.2018 № 2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

64. Поряд з цим, за приписами ч.3 ст.4 цього Закону, надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

65. В свою чергу, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

66. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

67. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

68. Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

69. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

70. Між тим, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Не передбачено іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

71. Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21.

72. Як стверджує позивач, у зв`язку із тим, що з її чоловіком, ОСОБА_2 , з 25.12.2023 відсутній будь-який зв`язок, нею до органів нацполіцї написана відповідна заява, на підставі якої внесено відомості до ЄРДР.

73. Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження закінчення процедури щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, що зникла безвісти за особливих обставин (внесення відомостей до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин).

74. Слід зазначити, що позивач наводить суду ряд аргументів, які на переконання останньої є достатніми доказами на підтвердження того, що її чоловік не міг самовільно залишити військову частину, а відтак є зниклим безвісти під час захисту Вітчизни, однак суд в рамках розгляду цієї справи не надає оцінку вказаним доказам, оскільки як було зазначено вище, такий факт має бути встановлений в порядку цивільного судочинства.

75. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент звернення до суду з цим позовом позивач не довела, що оскаржувані накази відповідача порушують її права та законні інтереси саме у сфері публічно-правових відносин, а відтак і наявності спірних правовідносин з відповідачем.

V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

76. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

77. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

78. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

79. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

80. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

81. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.   

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Сушко О.О.