КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 371/661/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7809/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
21 травня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року у складі судді Поліщука А.С.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ» про розірвання договору оренди земельної ділянки,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ»  (далі - СТОВ «АГРОСВІТ»)у якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки №1181-12 від 20 грудня 2012 року, укладений між сільськогосподарським ТОВ «АГРОСВІТ» та ОСОБА_2 .
 
Позов обґрунтовано тим, що позивачка внаслідок спадкування прав і обов`язків померлої ОСОБА_2 успадкувала права орендодавця за зазначеним договором оренди, є її правонаступником. 
 
Відповідач систематично не виконує свій обов`язок по сплаті орендної плати за договором оренди, зокрема за 2020 та 2021 роки не сплатив орендну плату позивачу, як наслідок наявності підстави для розірвання договору оренди землі, передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України.
 
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Миронівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 рокута ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним, протиправним, ухвалене з порушенням процесуального і матеріального права.
 
Вказує, що 20 грудня 2012 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки № 1181-12, згідно якого ОСОБА_2 передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області, що належить орендодавцеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія Р1 №267644 від 30 вересня 2001 року, загальною площею 2.657 га, кадастровий номер 3222982600:01:201:0006, строком на 14 років, з 20 грудня 2012 року по 01 грудня 2026 року.
 
Земельну ділянку загальною площею 2.657 га, кадастровий номер 3222982600:01:201:0006 позивачка отримала у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 травня 2019 року. Зазначену обставину відповідач не заперечує. Таким чином позивачка отримала повноваження сторони договору оренди земельної ділянки № 1181-12 від 20 грудня 2012 року, а саме орендодавця.
 
Скаржниця вважає, що є підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки № 1181-12 від 20 грудня 2012 року, оскільки відповідач грубо порушив умови зазначеного договору та вимоги законодавства.
 
Звертає увагу суду, що вона отримала від відповідача орендну плату за 2018 і 2019 роки за спірним договором. Отже, у відповідача, не було підстав і надалі так само як і раніше виконувати свій обов`язок за спірним договором щодо сплати позивачці орендних платежів, зокрема за 2020 та 2021 роки.
 
Вказано, що відповідач мав сплатити позивачу орендну плату до 31 грудня 2020 року, а за 2021 рік - до 31 грудня 2021 року. Разом з тим, відповідач не здійснив оплату орендних платежів по договору оренди земельної ділянки № 1181-12 від 20 грудня 2012 року за 2020 рік та 2021 рік, що свідчить про систематичну несплату відповідачем орендної плати, що є підставою для розірвання в судовому порядку договору оренди землі на вимогу позивачки.
 
Звертає увагу, що відповідач не довів жодним доказом того, що позивачка відмовилася отримати такі орендні платежі чи своїми діями чи бездіяльністю якимось чином завадила відповідачу здійснити сплату орендних платежів.
 
Зазначає, що у відповідача були можливості виконати своє: фінансове зобов`язання щодо сплати позивачці орендних платежів й іншим способом, ніж перерахувати кошти на банківський рахунок чи видати плату в натуральній формі. Відповідач міг перерахувати позивачці кошти орендних, платежів поштовим переказом чи покласти на депозит нотаріусу.
 
Крім того, намагання відповідача погасити заборгованість за договором оренди землі після подання позову в цій справі не можуть впливати на порушене позивачкою питання про розірвання оскаржуваного договору оренди землі.
 
Посилається на те, що не існує доказу того, що лист від 14 грудня 2021 року №78 у редакції, яка була надана відповідачем, взагалі колись направлявся позивачці. Суд не міг встановити факт, що в конверті, до якого додано довідку форми 20 Укрпошти, був саме лист відповідача від 14 грудня 2021 року № 78, а не інший лист іншого змісту. Відповідач не надав суду доказу про те, що саме лист від 14 грудня 2021 року № 78 був у конверті (не надано опису вкладення у цінний лист). 
 
У відзиві на апеляційну скаргу СТОВ «АГРОСВІТ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Миронівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року - залишити без змін.
 
Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Позивачка не подала до суду належних та допустимих доказів звернення до відповідача з вимогою про сплату орендної плати та повідомлення про перехід прав та обов`язків за договором оренди із дорученням належним чином засвідчених копій документів, зокрема реквізитів рахунку для одержання орендної плати.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, який просив апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з урахуванням відзиву поданого представником відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).
 
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
 
Зі справи убачається, що 20 грудня 2012 року між сільськогосподарським СТОВ «АГРОСВІТ» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки №1181-12  (а.с. 9-10 т.1).
 
Відповідно до договору в оренду передавалась земельна ділянка, сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія Р1 №267644 від 30 вересня 2001 року строком на 14 років, з 20 грудня 2012 року по 01 грудня 2026 року.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 21 серпня 2018 року (а.с. 18 т.1).
 
На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за Законом № 1-649 від 08 травня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 - ОСОБА_1 набула права власність на спірну земельну ділянки після смерті ОСОБА_2 (а.с. 19 т.1).
 
З листа від 25 травня 2019 року отриманого 03 червня 2019 року СТОВ «АГРОСВІТ» убачається, що позивачка повідомила, що вона зокрема отримала у спадщину земельну ділянку, кадастровий номер 3222982600:01:201:0006 за яку не сплачено оренду за 2018 рік й за змістом вказала про намір розірвати спірний договір оренди (а.с. 45 т.1).
 
24 червня 2019 року у відповідь на вказаний лист відповідач повідомив, що від дати смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_2 орендна плата за землю нарахована проте не виплачена через відсутність законних спадкоємців. Також зазначено, що після отримання у травні 2019 року інформації про наявність спадкоємця було запропоновано отримати орендну плату нараховану за весь час від дня смерті спадкодавців. Проте ОСОБА_1 не з`являється за отриманням коштів та не повідомляє номер свого карткового рахунку для перерахування орендної плати (а.с. 46 т.1).
 
Крім того видатковим касовим ордером від 12 грудня 2023 року згідно відомості на виплату готівки № 258 ОСОБА_1 надано до виплати 61 584 грн орендної плати за пай (а.с. 42 та 42 на звороті т.2).
 
Дані грошові кошти було перераховано позивачеві поштовим переказом АТ «Укрпошта», ВПЗ Карапиші згідно фіскального чеку № 0039 від 12 грудня 2023 року, письмове повідомлення до поштового переказу 2/0039 12 грудня 2023 року 61584 UAN орендна плата за договором №1181-12 (а.с. 43-44 т.2).
 
19 січня 2024 року даний поштовий переказ був повернутий відправнику СТОВ «АГРОСВІТ» згідно фіскального чеку №0003, у зв`язку із відмовою в отриманні позивачем та оприбутковано відповідачем прибутковим касовим ордером №50 від 19 січня 2024 року (а.с. 68-69 т.2).
 
Також СТОВ «АГРОСВІТ» від 28 жовтня 2024 року №141 зверталося до ОСОБА_1 з повторним повідомленням про необхідність отримати орендну плату за період з 01 січня 2020 року по 28 жовтня 2024 року в сумі 79 882 грн 99 коп. (за договором оренди земельної ділянки №1181-12 від 20 грудня 2012 року, а також додатково повідомлено про наявні недоотримані нею товари в порядку нарахування орендної плати в натуральній формі за іншими належними їй на праві приватної власності земельних ділянок, що перебувають в оренді СТОВ «АГРОСВІТ». Даним листом також було повідомлено ОСОБА_1 про можливість отримання грошових коштів в касі СТОВ «АГРОСВІТ» або за можливості, надати/передати реквізити розрахункового рахунку відкритого в банківській установі для перерахунку грошових коштів орендодавцем (а.с. 45 на звороті т.1).
 
Вказаний лист отримано позивачкою 01 листопада 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке містить її підпис (а.с. 47 т.2).
 
Направлявся повторно відповідачем на адресу позивачки й лист від 17 грудня 2024 року № 157  про необхідність отримання належних їй грошових коштів у рахунок орендної плати за земельну ділянку  й указаний лист також отримано позивачкою 24 грудня 2024 року (а.с. 48,50 т.2).
 
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що дійсно відповідачем не сплачено орендну плату за 2020 рік до 31 грудня 2020 року, проте у відповідача відсутня систематичність такої невиплати, оскільки ним вчинялися дії щодо оплати оренди за спірну земельну ділянку за 2021 рік, водночас позивачка свідомо ухилялася проти їх отримання, що виключає підстави для висновків про систематичність невиплати орендної плати та розірвання договору оренди.
 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
 
У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 32 ЗУ "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
 
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).
 
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
 
Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
За змістом ст. 15 вищевказаного Закону, зокрема, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
 
Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, зокрема, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
 
Тлумачення пункту д) частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651 ЦК України свідчить, що "несплата орендної плати" охоплює випадки як невиплати орендної плати в цілому, так і її виплати в розмірі меншому, ніж визначеному договором.
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) виснував, що тлумачення пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що "несплата орендної плати" охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
 
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 385/1679/21.
 
Положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність постанови Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 579/1133/22, від 27 вересня 2023 року у справі № 626/104/21).
 
За змістом наведених норм, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
 
Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.
 
Відповідно до вимог статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Зі справи убачається, що спірна земельна ділянка була успадкована позивачкою 08 травня 2019 року.
 
Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, ОСОБА_1 вказувала, що відповідач порушив умови договору, оскільки систематично не сплачував орендну плату, а саме за 2020-2021 роки.
 
Між тим, не надала доказів того, що вона після отримання у власність земельної ділянки звертався до орендаря з повідомленням про зміну власника належним чином, яке передбачене ст. 148-1 ЗК України.
 
Як уже зазначалося, на виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди.
 
Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.
 
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/350/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 341/245/19, від 16 лютого 2022 року у справі № 146/350/20.
 
При цьому матеріалами справи містять докази, що відповідачем вчинялися дії щодо сплати оренди земельної ділянки за 2021 рік, проте позивачки ухилялася від отримання коштів, а не сплата за 2020 рік виключає  висновки про систематичність такої несплати.
 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що несплата коштів зумовлена діями орендодавця, у зв`язку з чим відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати свій обов`язок по виплаті орендної плати.
 
Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для розірвання договорів оренди земельної ділянки у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку відповідачем щодо сплати орендної плати.
 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, правильність висновків суду не спростовують.
 
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: