ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/1447/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Богацької Н.С., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання  Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від Фермерського господарства «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області-Ладигін С.С., на підставі ордеру;
від Ширяївської селищної ради Березівського району Одеської області-Кіптик В.О., на підставі самопредстаництва.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції  апеляційну скаргу Фермерського господарства «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області
на рішення Господарського суду Одеської області від 07.01.2025 року м. Одесі, суддя першої інстанції Рога Н.В., повний текст складено та підписано 17.01.2025 року
у справі №916/1447/24
за позовом: Фермерського господарства «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області
до відповідача: Ширяївської селищної ради Березівського району Одеської області
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання додаткової угоди укладеною

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У квітні 2024 року  Фермерське господарства «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою  до Ширяївської селищної ради Березівського району Одеської області, в якій просило:
визнати незаконним та скасувати рішення ХХІІ позачергової сесії VІІ скликання Ширяївської селищної ради від 25.08.2023 року №1826-УІІ «Про припинення договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, укладеного з Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» с.Ширяєве, Одеської області; 
визнати укладеною між Ширяївською селищною радою Березівського району Одеської області та Фермерським господарством  «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області додаткову угоду від 14.07.2023 року до договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, зареєстрованому у Державному реєстрі речових прав на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 31397932 від 15.09.2016 року, право оренди за яким зареєстровано за Фермерським господарством  «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області на той самий строк та на тих самих умовах, в редакції позивача.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач  зазначив, що 02.09.2016 року між ним, як орендарем, та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, як орендодавцем, було укладено договір оренди землі №160, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 5125484700:01:001:0500, площею 45,3420 га, сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Осинівської сільської ради Ширяївського району Одеської області (за межами населеного пункту), строком дії 7 років, тобто, до 02.09.2023 року.
У подальшому, у зв`язку із переходом права власності на земельну ділянку до Ширяївської селищної ради Одеської області, до договору оренди землі №160 від 02.09.2016 було внесено зміни шляхом укладення додаткової угоди від 20.12.2019 року №1/160-02.09.16/126,  якою замінено орендодавця з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на Ширяївську селищну раду Одеської області. Крім того, збільшено розмір орендної плати до 117 484 грн 68 коп. на рік.
Позивач зазначає, що відомості про оренду земельної ділянки внесено до Державного реєстру прав. Згідно з п.3.3 договору №160 після закінчення строку дії договору орендар, за умови належного виконання обов`язків, відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України, має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар зобов`язаний письмово (листом - повідомленням) повідомити орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору.
На виконання зазначених умов договору, 14.07.2023 року (за 50 днів до закінчення строку дії договору) Фермерське господарство  «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», смт.Ширяєве, Одеської області направило поштою з описом вкладення на адресу Ширяївської селищної ради Одеської області лист-повідомлення №14/07 від 14.07.2023 року про намір продовжити дію договору №160 від 02.09.2016 року та два екземпляри додаткової угоди про продовження договору на той самий строк, тобто, на 7 років до 02.09.2030 року.
Враховуючи зазначене, позивач вважає, що наявні підстави для визнання незаконним та скасування рішення Ширяївської селищної ради від 25.08.2023 року №1826-УІІ «Про припинення договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, укладеного з Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», смт.Ширяєве, Одеської області та визнання укладеною між Ширяївською селищною радою Березівського району Одеської області та Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», смт.Ширяєве, Одеської області додаткову угоду від 14.07.2023 року до договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 31397932 від 15.09.2016 року, право оренди за яким зареєстровано за Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» смт.Ширяєве, Одеської області на той самий строк та на тих самих умовах, в редакції позивача.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 07 січня 2025 року у справі №916/1447/24 (суддя Рога Н.В. ) позовні вимоги  задоволено частково; визнано незаконним та скасовано рішення ХХІІ позачергової сесії УІІ скликання Ширяївської селищної ради від 25.08.2023 року №1826-УІІ «Про припинення договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, укладеного з Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», смт.Ширяєве, Одеської області, а також стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. Відмовлено у задоволенні позову щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання укладеною додаткової угоди, суд першої інстанції зазначив, що, відповідно до положень ст.33 Закону України «Про оренду землі» саме на орендаря покладається обов`язок належного повідомлення орендодавця про наявність наміру продовження правовідносин щодо оренди землі, у зв`язку із чим орендар має вчинити всі можливі дії для отримання орендодавцем свого листа -повідомлення, зокрема, шляхом надсилання з повідомленням про вручення поштового відправлення, направлення кур`єрською поштою або поданням до канцелярії орендодавця, який у даному випадку є органом місцевого самоврядування, що розташований в одному населеному пункті та на одній вулиці з орендарем. Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт належного повідомлення орендодавця про свій намір щодо продовження орендних відносин за договором оренди землі №160 від 02.09.2016 року.
Задовольняючи частково позов, з урахуванням положень п. 27 «Перехідні положення» Земельного кодексу України,  суд першої інстанції зазначив, що строк дії договору оренди №160 від 02.09.2016 року автоматично поновився на один рік, тобто, до 02.09.2024 року, а тому дійшов висновку про те, що передчасним є повідомлення Ширяївської селищної ради від 07.08.2023 року за №1006 «Про повідомлення щодо припинення договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено», а рішення Ширяївської селищної ради від 25.08.2023 року №1826-УІІ «Про припинення договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, укладеного з Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», смт.Ширяєве, Одеської області суперечить положенням п.27 «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Фермерське господарство «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області  з рішенням суду першої інстанції частково не погодилась, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 07.01.2025 року в частині відмови у задоволенні  позовних вимог про визнання укладеною між Ширяївською селищною радою Березівського району Одеської області та Фермерським господарством «СІЛЬГОСП – МАРКЕТ», смт.Ширяєве, Одеської області додаткової угоди від 14.07.2023 року до договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 31397932 від 15.09.2016 року, за яким право оренди зареєстровано за Фермерським господарством «СІЛЬГОСП – МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області на той самий строк і на тих самих умовах, ухвалити  в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги  Фермерського господарство «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області  у повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги скаржник зазначає, що, на виконання вищевказаних умов договору, 14 липня 2023 року (за 50 днів до закінчення строку дії договору), позивач підготував та підписав лист-повідомлення №14/07 від 14 липня 2023 року про намір продовжити дію договору, а також додаткову угоду до договору про продовження його дії на той самий строк, тобто, ще на 7 (сім) років - до 02.09.2030 року, без зміни інших умов договору (в двох екземплярах). В цей же день, 14.07.2023 року у відділенні поштового зв`язку № 66800 АТ «УКРПОШТА» в смт. Ширяєве Березівського району Одеської області позивач здійснив відправлення зазначених документів на адресу Ширяївської селищної ради Березівського району Одеської області з описом вкладення. На підтвердження здійснення відправлення листа-повідомлення з додатковою угодою в 2-х екземплярах позивачу було надано опис вкладення з підписом працівника відділення АТ «УКРПОШТА» та штампом підприємства з датою відправки, а також квитанцію про оплату даного відправлення за формою ф.1 з підписом працівника відділення АТ «УКРПОШТА» та штампом підприємства (номер відправлення 6680000005460).
Проте, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відправник не приймає участь у процесі внесення поштових відправлень до автоматизованої системи відстеження Укрпошти. Подальші дії працівників АТ «УКРПОШТА» не можуть спростовувати добросовісність дій позивача, який здійснив усі залежні від нього дії для завчасної відправки листа-повідомлення з проектом додаткової угоди від 14.07.2023, як це передбачено чинним законодавством. І зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.
Крім того,  скаржник наголошує, що позивач належним чином виконував та продовжує виконувати умови договору, зокрема, завжди своєчасно сплачував та сплачує орендну плату за договором, а також продовжує користуватися земельною ділянкою за її цільовим призначенням.
Скаржник наголошує, що  судом не враховано те, що електроенергія у відділенні могла бути відсутня і з інших причин, не пов`язаних з АТ «ДТЕК Одеські електромережі», зокрема, здійсненням локальних ремонтних робіт з вимкненням автоматичних вимикачів в приміщенні тощо.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» Одеська область     на рішення Господарського суду Одеської області від 07.01.2025   року у справі №916/1447/24, справу призначено до судового розгляду.
03.03.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від  Ширяївської селищної ради Березівського району Одеської області надійшов відзив  (вх.№ 514/25/Д1), у якому відповідач просив суд апеляційної інстанції відмовити  Фермерському господарству «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області у задоволенні його апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відзив судовою колегією долучено до матеріалів господарської справи.
Зокрема, за доводами відзиву,  відповідач зазначає, що надані докази апелянтом на підтвердження направлення вищезазначеного листа - це квитанція №1/6680000005460 від 14.07.2023 року та опис вкладення до з/листа, оформлені вручну. За інформацією самого позивача ці документи були оформлені вручну у зв`язку із відсутністю електропостачання у приміщенні відділення поштового зв`язку, однак відповідач вважає, що дана інформація є лише припущенням позивача. Крім того, наявність квитанції без внесення відправлення до системи поштового відстеження не є доказом фактичного направлення кореспонденції. 
Відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутній доказ про отримання поштової кореспонденції - повідомлення про вручення листа від 14.07.2023 року орендодавцю. вищезазначені докази апелянта не є достатніми та належними доказами, які підтверджують обставини щодо обізнаності орендодавця про намір орендаря скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк в розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
Разом з тим, відповідач наголошує, що  суд першої інстанції дослідив інші докази по справі, що підтверджують неналежне повідомлення апелянтом орендодавця про намір продовжити договір та надав їм належну оцінку, а саме:
- лист АТ «Укрпошта» від 14.11.2023 за №100.012.001.-19231-23 «Щодо пересилання поштового відправлення № 6680000005460», в якому зазначається, що інформація щодо пересилання поштового відправлення за №6680000005460 в автоматизованій системі відстеження «Укрпошти» відсутня. Тобто, хоча опис вкладення по формі 107 (наданий апелянтом) і містить штрихову позначку 6680000005460, однак інформація щодо пересилання такого поштового відправлення за №6680000005460 в автоматизованій системі відстеження «Укрпошта» відсутня.
- лист АТ «ДТЕК Одеські електромережі» від 18.10.2024р. за №101/26/0307557 14.07.2023р., в якому зазначається, що за адресою вул. Грушевського, 137, с-ще Ширяєве, Березівського р-ну, Одеської області аварійних відключень не зафіксовано, також не здійснювались планові роботи з відключенням споживачів. Тобто, працівники відділення поштового зв`язку смт Ширяєве Одеської дирекції «Укрпошта» 14.07.2024 року працювали у звичайному режимі без відключень електроенергії і надавали поштові послуги відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 №270 (далі- Правила №270).
- лист АТ «УКРПОШТА» від 22.10.2024 року № 1.10.004.-29514-24, в якому зазначається, що «працівники відділень Укрпошти, незважаючи на відсутність електроенергії, здійснюють приймання рекомендованих листів. У разі відсутності генератора, листи приймаються в ручному режимі з наданням розрахункової квитанції ф.1, що відповідає вимогам законодавства. До 02 жовтня 2023 року, зокрема і 14 липня, відділення Ширяєве з поштовим індексом 66800 не було оснащене генератором. Тому, у разі відсутності світла, послуги з приймання рекомендованих листів надавалися з видачею відправникам розрахункової квитанції ф.1». Даний лист підтверджує, що лише у разі відсутності електроенергії листи приймалися в ручному режимі з наданням розрахункової квитанції ф.1.
Таким чином,  на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за наявності електроенергії у приміщенні відділення поштового зв`язку №66800 у селищі Ширяєве по вул. Грушевського, 137, поштове відправлення мало бути оформлене шляхом надання фіскального чеку, накладної Укрпошти, а також внесення даних про таке відправлення до автоматизованої системи відстеження Укрпошти.
Також, відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду, що дії відповідача (орендодавця) у цій справі, з урахуванням того, що останній не отримував листа-повідомлення від орендаря, є зрозумілими, логічними, обґрунтованими та законними щодо врегулювання договірних відносин, що підтверджується  направленням позивачу листа - попередження від 07.08.2023 року за №1006, в тексті якого чітко зазначалось, що останній не виявив бажання скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк у порядку, передбаченому ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній до 16.07.2020) і Ширяївська селищна рада, як власник землі, не має наміру на продовження орендних відносин з Фермерським господарством «СІЛЬГОСП- МАРКЕТ» по договору оренди від 02.09.2016 №160; листа від 01.09.2023 за № 1080 з додатком - рішення сесії селищної ради від 25.08.2023 №1826-VIII «Про припинення договору оренди землі № 160 від 02.09.2016 року, укладеного з ФГ «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ».
Отже,  у зв`язку із вищезазначеним відповідач  вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши докази, добросовісність, розумність, законність поведінки сторін зробив правильний висновок щодо недоведеності факту належного повідомлення апелянтом орендодавця (відповідача) про намір щодо продовження орендних відносин за договором.
В судовому засіданні представник позивача просив суд апеляційної інстанції  апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції  в оскаржуваний частині скасувати з мотивів, викладених письмово в апеляційній скарзі.
Представник відповідача просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін з мотивів, викладених письмово у відзиві. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фермерського господарства «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області не потребує задоволення, а рішення   Господарського суду Одеської області від 07.01.2025 року у справі №916/1447/24  не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

02.09.2016 року  між Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ»,  с.Ширяєве, Одеської області як орендарем, та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, як орендодавцем, було укладено договір оренди землі №160, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 5125484700:01:001:0500, площею 45,3420 га, сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Осинівської сільської ради Ширяївського району Одеської області (за межами населеного пункту).
У подальшому, у зв`язку із переходом права власності на земельну ділянку до Ширяївської селищної ради Одеської області, до договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року було внесено зміни шляхом укладення додаткової угоди від 20.12.2019 року №1/160-02.09.16/126, якою замінено орендодавця з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на Ширяївську селищну раду Одеської області. Крім того, збільшено розмір орендної плати до 117 484 грн 68 коп. на рік.
Відомості про оренду земельної ділянки внесено до Державного реєстру речових прав на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер : 31397932 від 15.09.2016 року.
Відповідно до п.3.1 договору оренди №160 його укладено на строк 7 років.
За умовами п.12.2 договору дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
Згідно з п.3.3 договору оренди №160 після закінчення строку дії договору орендар, за умови належного виконання обов`язків, відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України, має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі Орендар зобов`язаний письмово (листом повідомленням) повідомити Орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору.
Позивач стверджує, що він направив  Ширяївській селищній раді лист-повідомлення №14/07 від 14.07.2023 року та 2 примірники додаткової угоди від 14.07.2023 року щодо викладення у новій редакції п.3.1 договору оренди №160 від 02.09.2016, а саме: «Договір укладено на строк 14 років», що підтверджується квитанцію №1/6680000005460 від 14.07.2023 року та описом вкладення до з/листа № 6680000005460, які оформлені вручну.
Відповідачем на адресу Фермерського господарство «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» с.Ширяєве, Одеської області було направлено лист-попередження від 07.08.2023 року за №1006 «Про повідомлення щодо припинення договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено», що підтверджується повідомленням про вручення зі штриховим кодовим ідентифікатором 6680000605908. У зазначеному листі Ширяївська селищна рада повідомила про те, що не має наміру на продовження орендних відносин з Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ»  с.Ширяєве, Одеської області за договором оренди №160 від 02.09.2016 року щодо земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 5125484700:01:001:0500, площею 45,3420 га. Крім того, у листі орендаря було повідомлено, що дія договору буде припинена по закінченню строку, на який його було укладено, тобто, 02.09.2023 року.          
Вищезазначений лист-повідомлення було отримано Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» с.Ширяєве, Одеської області 09.08.20234 року, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення.
Ширяївською селищною радою 25.08.2023 року прийнято рішення №1826-УІ «Про припинення договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, укладеного з Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» с.Ширяєве, Одеської області, яким вирішено припинити договір оренди землі №160 від 02.09.2016 року, укладений з ФГ «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» с.Ширяєве, Одеської області на земельну ділянку площею 45,3420 га з кадастровим номером 5125484700:01:001:0500 по закінченню строку, на який його було укладено, згідно п.12.2 розділу 12 зазначеного договору строк дії договору закінчується 02.09.2023 року.
Листом від 01.09.2023 року за №1080 послугами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Фермерського господарство «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» с.Ширяєве, Одеської області було направлено рішення Ширяївської селищної ради від 25.08.2023 №1826-УІІІ. Зазначену кореспонденцію позивачем було отримано 06.09.2023 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.
Також, в матеріалах справи міститься  лист АТ «Укрпошта» від 14.11.2023 року за №100.012.001.-19231-23 «Щодо пересилання  поштового відправлення № 6680000005460», в якому зазначається, що інформація щодо пересилання поштового відправлення за №6680000005460 в автоматизованій системі відстеження Укрпошти відсутня;
лист АТ «ДТЕК Одеські електромережі» від 18.10.2024 року за №101/26/0307557 14.07.2023 року, в якому зазначається, що за адресою вул. Грушевського, 137, с-ще Ширяєве, Березівського р-ну, Одеської області аварійних відключень не зафіксовано, також не здійснювались планові роботи з відключенням споживачів;
лист АТ «УКРПОШТА» від 22.10.2024 року № 1.10.004.-29514-24, в якому зазначається, що «працівники відділень Укрпошти, незважаючи на відсутність електроенергії здійснюють приймання рекомендованих листів. У разі відсутності генератора, листи приймаються в ручному режимі з наданням розрахункової квитанції ф.1, що відповідає вимогам законодавства. До 02 жовтня 2023 року, зокрема і 14 липня, відділення Ширяєве з поштовим індексом 66800 не було оснащене генератором. Тому, у разі відсутності світла, послуги з приймання рекомендованих листів надавалися з видачею відправникам розрахункової квитанції ф.1». 
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять. 
        Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують або спростовують підстави для визнання укладеною між Ширяївською селищною радою Березівського району Одеської області та Фермерським господарством  «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області додаткової угоди від 14.07.2023 року до договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 31397932 від 15.09.2016 року, право оренди за яким зареєстровано за Фермерським господарством  «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області на той самий строк та на тих самих умовах, в редакції позивача.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Оскільки у даному разі рішення суду першої інстанції апелянтом оскаржується лише в частині відмови місцевим господарським судом у позовних вимогах про визнання укладеною між Ширяївською селищною радою Березівського району Одеської області та Фермерським господарством  «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області додаткової угоди від 14.07.2023 року до договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 31397932 від 15.09.2016 року, право оренди за яким зареєстровано за Фермерським господарством  «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області на той самий строк та на тих самих умовах, в редакції позивача, обставини щодо задоволення судом першої інстанції вимог про визнання незаконним та скасування рішення ХХІІ позачергової сесії VІІ скликання Ширяївської селищної ради від 25.08.2023 року №1826-УІІ «Про припинення договору оренди землі №160 від 02.09.2016 року, укладеного з Фермерським господарством «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» с.Ширяєве, Одеської області, судовою колегією, в силу вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не переглядаються.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України "Про оренду землі").
Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду.
Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння.
Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до 16.07.2020, мала назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина 1 цієї статті).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина 2 статті 33 зазначеного Закону). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина 3   статті 33 цього Закону).
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина 4 статті 33 вказаного Закону).
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").
Частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" встановлювала, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення   договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
За приписами частини 8 цієї статті Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а згідно з положеннями частини 11 вказаної статті відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ (а відповідні положення пункту 8, з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень - із 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України "Про оренду землі", що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції, та стосується лише переважного права орендаря (частини 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі"). Поновлення ж договору (частина 6 попередньої редакції статті 33 Закону України "Про оренду землі") тепер регулюється статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнений абзацами 3 і 4 такого змісту:
"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1Земельного кодексу України.
Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".
Згідно з частиною 2 статті 126-1Земельного кодексу України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Також, відповідно до частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1Земельного кодексу України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).
Отже, зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" базується саме на положеннях статті 126-1 Земельного кодексу України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
Натомість, укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Таким чином, до спірних правовідносин у цій справі підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній із 16.07.2020).
За змістом частин першої-п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у вказаній редакції, чинній як на момент звернення з листом-повідомленням, так і з позовом у цій справі), після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Верховний Суд у постанові від 21.09.2022 у справі № 926/2720/21 зробив висновок, що алгоритм вирішення спорів щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" у контексті дій сторін договору виглядає, зокрема, наступним чином: якщо орендар своєчасно, у строки встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору після його закінчення, надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі, при цьому орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні задовольнити позовні вимоги про визнання договору укладеним на той же самий строк та на тих же самих умовах.
У постанові Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 916/4208/23 викладено такий правовий висновок : «виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме, частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі").
І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Так, як зазначалось вище за текстом постанови,  за умовами п.3.3 договору оренди №160 від 02.09.2016 року, після закінчення строку дії договору орендар, за умови належного виконання обов`язків, відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України, має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар зобов`язаний письмово (листом - повідомленням) повідомити орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору.
З матеріалів справи вбачається, що  позивач стверджує, що він направив на адресу Ширяївської селищної ради лист-повідомлення №14/07 від 14.07.2023 року  та 2 примірники додаткової угоди від 14.07.2023 року щодо викладення у новій редакції п.3.1 договору оренди №160 від 02.09.2016, а саме: «Договір укладено на строк 14 років», що нібито підтверджується квитанцію №1/6680000005460 від 14.07.2023 року та описом вкладення до з/листа № 6680000005460, які оформлені вручну (за твердженням позивача у зв`язку із відсутністю електропостачання у приміщенні відділення поштового зв`язку).
Проте, Ширяївська селищна рада факт отримання листа-повідомлення №14/07 від 14.07.2023 року від Фермерського господарство «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ» смт. Ширяєве, Одеської області заперечує.
Згідно листа АТ «Укрпошта» від 14.11.2023 року за №100.012.001.-19231-23 «Щодо пересилання поштового відправлення № 6680000005460» інформація щодо пересилання поштового відправлення № 6680000005460 в автоматизованій системі відстеження Укрпошти відсутня; інформація щодо приймання до пересилання поштового відправлення № 6680000005460 у відділенні поштового зв`язку №66800 смт Ширяєве відсутня.
Відповідно до листа АТ «ДТЕК Одеські електромережі» від 18.10.2024 року за №101/26/0307557 14.07.2023 року за адресою вул.Грушевського, 137, с-ще Ширяєве, Березівського р-ну, Одеської області аварійних відключень не зафіксовано, також не здійснювались планові роботи з відключенням споживачів.
Отже, за наявності електроенергії у приміщенні відділення поштового зв`язку №66800 у с-щі Ширяєве по вул. Грушевського, 137, поштове відправлення мало бути оформлене шляхом надання фіскального чеку, накладної Укрпошти, а також внесення даних про таке відправлення до автоматизованої системи відстеження Укрпошти.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тільки у разі відсутності електроенергії у відділеннях Укрпошти приймання рекомендованих листів працівниками відділень здійснюється у ручному режимі з наданням розрахункової квитанції ф.1, що відповідає вимогам законодавства.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем доказів про направлення на адресу Ширяївської селищної ради листа-повідомлення №14/07 від 14.07.2023 року  з 2 примірниками додаткової угоди від 14.07.2023 року,  а саме, з квитанції №1/6680000005460 та опису вкладення до з/листа № 6680000005460, які оформлені вручну, взагалі неможливо встановити, коли саме позивачем були направлені зазначені документи, оскільки  штемпель АТ «Укрпошта» містить дату та рік « 14.07. 22-23», в той же час, коли інші такі відмітки пошти з проставленням штемпелю мають конкретні дати з чіткою позначкою після числа та місяця « 23-09», наприклад, тобто, проставлений спочатку рік, а потім інше число. Тому судова колегія не вважає надані позивачем докази належними та допустимими в частині виконання ним свого договірного обов`язку щодо повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі.
Отже, як вже зазначалося вище, з урахуванням положень ст.33 Закону України «Про оренду землі»  колегія суддів зазначає, що саме на орендаря покладається обов`язок належного повідомлення орендодавця про наявність наміру продовження правовідносин щодо оренди землі, у зв`язку із чим орендар мав би вчинити всі можливі дії для належного повідомлення орендодавця, зокрема, шляхом надсилання за 30 днів до закінчення дії договору належним чином оформленого листа з проектами додаткової угоди з повідомленням про вручення поштового відправлення, або направлення кур`єрською поштою, або поданням безпосередньо до канцелярії орендодавця, який у даному випадку є органом місцевого самоврядування, що розташований в одному населеному пункті та на одній вулиці з орендарем.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів   для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані  позивачем на підтвердження обставини того, що є  наявні підстави  для визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі №160 такими, що не відповідають таким стандартам, і позивачем  у даному випадку ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними та допустимими доказами по справі не доведено наявності правових підстав для задоволення в цій частині його позовних вимог. 
Враховуючи наведене вище, судова колегія наголошує, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого відображення під час апеляційного перегляду оскаржуваної частини рішення суду першої інстанції у даній справі, а фактично зводяться лише до незгоди з висновками місцевого господарського суду, що не є підставою для їх визнання неправомірними.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фермерського господарства «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 07.01.2025 року у справі №916/1447/24 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування в оскаржуваний частині не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «СІЛЬГОСП-МАРКЕТ», с.Ширяєве, Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 07.01.2025 року у справі №916/1447/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 07.01.2025 року у справі №916/1447/24  в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 01.04.2025 року. 
Повний текст постанови складено  03.04.2025 року.

Головуючий суддя                                                                       Г.І. Діброва

Судді                                                                                           Н.С.Богацька

 Я.Ф. Савицький