П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/30369/24	

 	                        Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.                                          Місце ухвалення рішення: м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.09.2024 року №155250030807 “Про відмову у призначенні пенсії”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, періоди роботи: з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року по 30.05.2008 року, з 01.09.2008 року по 02.10.2008 року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року, з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року, та призначити дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 26.09.2024 року
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 12.09.2024 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком. Водночас, за принципом екстериторіальності заява позивача була передана Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який рішенням №155250030807 від 20.09.2024 року відмовив позивачу у призначенні такої пенсії через недостатність у нього страхового стажу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №155250030807 від 20.09.2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 року про призначення йому дострокової пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, та періоди роботи на посаді водія тролейбуса з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з    11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по    10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року    по 01.06.2008 року, 01.09.2008 року по 02.10.2008    року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року, з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року, що зазначені у трудовій книжці.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про  відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що згідно розрахунку стажу (Форма РС-право) страховий стаж Позивача становить 17 роки 11 місяців 22 дні. На час звернення за призначенням пенсії 12.09.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 54 роки 11 місяців. До заяви про призначення пенсії Позивачем було надано трудову книжку НОМЕР_1 від 10.07.1990. Відповідно до записів № 2 та № 3 до страхового стажу не зараховано період навчання з 20.01.1990 по 05.07.1990 згідно трудової книжки, оскільки відсутня дата документа на підставі якого внесено запис, що суперечить Інструкції. Крім того, до розрахунку страхового стажу не враховано періоди роботи в росії з 21.08.1998 по 20.02.1999, з 17.03.1999 по 25.05.1999, з 11.06.1999 по 10.08.1999, з 07.04.2000 по 10.10.2001, з 27.10.2001 по 26.12.2001, з 15.02.2002 по 08.01.2003, з 11.02.2003 по 08.12.2003, оскільки з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні такі двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного забезпечення укладені з Азербайджанською Республікою, Республікою Білорусь, Республікою Грузія, Республікою Молдова. З огляду на припинення дії угоди з рф, відсутні підстави для врахування при призначенні пенсії Позивача, стажу, набутого під час роботи на підприємствах рф.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується дублікатом посвідчення серії НОМЕР_2 .
Позивач 12.09.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком згідно п.4 ст.115 закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, надавши відповідний пакет документів.
До вищевказаної заяви було додано трудову книжку серії НОМЕР_1 , видану на ОСОБА_1 , з якої, зокрема, але не виключно, вбачаються наступні періоди його роботи на посадах:
з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року – навчання в Житомирському СПТУ-№15 (запис внесено на підставі диплому серії НОМЕР_3 );
з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року - водій тролейбуса в РФ (записи №6-7);
з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року - водій тролейбуса в РФ (записи №8-9);
з    11.06.1999 року по 10.08.1999 року - водій тролейбуса в РФ (записи №10-11);
з 07.04.2000 року по    10.10.2001 року - водій тролейбуса в РФ (записи №12-13);
з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року - водій тролейбуса в РФ (записи №14-15);
з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року - водій тролейбуса в РФ (записи №16-17);
з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року - водій тролейбуса в РФ (записи №18-19);
з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року - водій тролейбуса в РФ (записи №20-23);
з 05.12.2006 року    по 20.06.2008 року - водій тролейбуса в РФ (записи №24-27);
з 22.06.2008 року по 02.10.2008    року - водій тролейбуса в РФ (записи №28-29);
з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року - водій тролейбуса в РФ (записи №30-31);
з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року - водій тролейбуса в РФ;
з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року - водій тролейбуса в РФ;
з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року - водій тролейбуса в РФ;
з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року - водій тролейбуса в РФ.
Разом з тим, вищевказана заява позивача від 12.09.2024 року за принципом екстериторіальності  була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №155250030807 від 20.09.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений п.4 ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, становить не менше 25 років, тоді як страховий стаж позивача становить – 17 років 11 місяців 25 днів.
Також вказано, що до страхового позивача за доданими документами не зараховано наступні періоди:
- період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року згідно трудової книжки, оскільки відсутня дата документа на підставі якого внесено запис;
- періоди роботи в РФ з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 року РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Згідно розрахунку стажу позивача (форма РС-право), наданого до рішення №155250030807 від 20.09.2024 року, вбачається, що позивачу також не було зараховано до страхового стажу періоди його роботи на посаді водія тролейбуса в РФ з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року    по 01.06.2008 року, з 01.09.2008 року по 02.10.2008    року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року та з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року. Водночас, зазначені періоди не були зазначені в оскаржуваному рішенні як такі, що не зараховані до страхового стажу. 
За час розгляду справи встановлено, що стороною позивача до суду надано довідку Відділу реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції за №2076/02-91 від 20.10.2008 року, яка підтверджує факт зміни позивачем прізвища після реєстрації розірвання шлюбу із ОСОБА_2 , з “ ОСОБА_3 ” на “ ОСОБА_4 ”, а також лист Центра професійно-технічної освіти м. Житомира за №352 від 25.09.2024 року, з якого вбачається, що позивач ( ОСОБА_5 ) навчався у СПТУ №15 м. Житомира з 20.01.1990 року (запис наказу про зарахування №9-к від 20.01.1990 року) по 05.07.1990 року (запис наказу про випуск №90-к від 05.07.1990 року) за професією “водій тролейбуса”. Після закінчення навчання йому було видано диплом серії НОМЕР_3 від 05.07.1990 року.
Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та вважаючи його протиправним, звернувся до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що період навчання позивача з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року в Житомирському СПТУ-№15 безпідставно не був врахований до визначення такого стажу, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача, він з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року навчався в Житомирському СПТУ №15. В графі “на підставі чого внесено запис” зазначено диплом серії НОМЕР_3 , замість відповідного номеру та дати наказу. 
Також вказав, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло неправомірно при неврахуванні до страхового стажу позивача періоди його роботи на посаді водія тролейбуса з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з    11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по    10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, з 26.04.2004 року по 25.10.2006 року, з 05.12.2006 року    по 01.06.2008 року, 01.09.2008 року по 02.10.2008    року, з 12.02.2009 року по 18.06.2009 року, з 30.06.2009 року по 17.06.2011 року, з 20.06.2011 року по 31.03.2012 року, з 26.04.2012 року по 22.02.2013 року, з 12.03.2013 року по 13.10.2013 року, відомості щодо яких наявні у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Враховуючи вищевикладене прийшов до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не було доведено протягом часу розгляду даної справи обґрунтованості винесення рішення від 20.09.2024 року №155250030807 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком на підставі п. 4 ст. 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню та для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення"  (далі - Закон №1788-XII) та  Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (далі - Закон №1058-ІV).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України  Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування  (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до  статті 4 Закону № 1058-IV  законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього  Закону, законів України  Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно ст. 5 Закону №1058-IV, він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим  Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Пунктом 16 розділу  XV  Прикінцеві положення  Закону № 1058-IV  визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ч. 1  ст. 24 Закону № 1058-IV  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше (абз. 1 ч. 2  ст. 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4  ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно п.4 ст.115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до    пунктів 20    і    21    статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до    пунктів 12    та    13    статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до    пункту 19    статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до    пункту 11    статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до    абзаців четвертого    і    п`ятого    частини першої статті 10-1    зазначеного Закону, а також    абзацу шостого частини першої статті 10-1    зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
За частиною першою статті 44 Закону №1058-IV  заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя  статті 44 Закону №1058-IV).
Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-ІV  документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення(перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Так, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивачу не зараховано наступні періоди:
- період навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року згідно трудової книжки, оскільки відсутня дата документа на підставі якого внесено запис;
- періоди роботи в РФ з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 року РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Щодо не зарахування періоду навчання з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту «з» пункту 109 розділу VIII  постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій»  крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.
Приписами частини третьої пункту 109 розділу VIII  постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590  передбачено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» і «б» пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала цьому періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті «з», прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
Відповідно до  ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР  час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Верховний Суд у постанові від 11.07.2022 у схожій справі №160/6695/21 дійшов висновку, що період навчання може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, і прирівнюється до роботи, яка слідувала після навчання, за умови, що після закінчення відповідного навчального закладу особа влаштовується на роботу саме за набутою професією.
Згідно фактичних обставин справи, позивач у період з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року навчався в Житомирському СПТУ №15. В графі “на підставі чого внесено запис” зазначено диплом серії НОМЕР_3 , замість відповідного номеру та дати наказу, а з 14.07.1990 року був прийнятий на роботу за спеціальністю “водій тролейбуса”.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищевказані записи виконані акуратно, будь-яких виправлень не містять, з огляду на що судом не вбачається будь-яких порушень приписів Інструкції №162, яка діяла на час заповнення роботодавцями вказаних пунктів у трудовій книжці позивача.
Крім того суд враховує наданий до суду лист Центра професійно-технічної освіти м.Житомира за №352 від 25.09.2024 року, який підтверджує факт навчання позивача у СПТУ №15 м. Житомира з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року за професією “водій тролейбуса”
Тобто, після закінчення навчального закладу позивач влаштувався на роботу саме за здобутою професією.
Перерва між днем закінчення навчання в СПТУ і днем зарахування на роботу за професією не перевищує трьох місяців, а тому період навчання позивача в СПТУ №15 з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року має зараховуватися до пільгового стажу.
Аналогічні висновки, під час дослідження подібних правовідносин, зроблено Верховним Судом у постанові від 24.10.2024 у справі №200/18450/21, які суд апеляційної інстанції враховує під час розгляду даної справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок окружного адміністративного суду, що період навчання позивача з 20.01.1990 року по 05.07.1990 року в Житомирському СПТУ-№15 безпідставно не був врахований до визначення стажу позивача. 
Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в РФ з 21.08.1998 року по 20.02.1999 року, з 17.03.1999 року по 25.05.1999 року, з 11.06.1999 року по 10.08.1999 року, з 07.04.2000 року по 10.10.2001 року, з 27.10.2001 року по 26.12.2001 року, з 15.02.2002 року по 08.01.2003 року, з 11.02.2003 року по 08.12.2003 року, то колегія суддів зазначає наступне
Як вбачається з оскаржуваного рішення, відмова пенсійного органу ґрунтується на тому, що у позивача недостатньо страхового стажу та при цьому територіальні органи пенсійного фонду України у своїх правових позиціях акцентують увагу на тому, що правових підстав для зарахування позивачу періоду роботи у Російській Федерації немає з огляду на відсутність відповідного нормативного регулювання.
Так, при вирішенні цього публічно-правового спору суд має надати відповідь щодо наявності чи відсутності у позивача права на зарахування їй до трудового стажу періоду роботи в Російській Федерації.
Частиною другою  статті 4 Закону №1058-IV  передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, питання врахування періодів роботи в Російської Федерації після 01 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація (далі - Угода від 13.03.1992).
Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 676/6166/16-а.
Також суд зазначає, що рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 № 01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію на пільгових умовах відповідачем повинен бути врахований трудовий стаж, набутий позивачем на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.
З приводу доводів апелянта  про припинення участі України у двосторонніх та багатосторонніх міжнародних договорах, укладених із російською федерацією, що мало  наслідком незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у рф, суд зазначає наступне.
01 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2783-IXПро зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року  (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої  Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР(Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого  Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР  (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328  Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення  (далі Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022 якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.
Відповідно до  статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В  Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 року  щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України  зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій  статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України).  Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Таким чином, положення  Закону №2783-IX  підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.
Разом з цим, в силу положень частини другої статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття  постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення  не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, набутого особою, до ухвалення відповідних рішень.
Отже, оскільки позивач працював в іншій державі  в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не враховувати вказані періоди роботи до страхового стажу позивача та допускати несправедливе обмеження щодо нього у питанні пенсійного забезпечення.
Отже, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає. 
Крім того, колегія суддів з урахуванням ст. 308 КАС України, оцінку рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не надає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5  статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 15 квітня  2025 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова