ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2025 року 
м. Київ
справа № 932/418/24
провадження № 51-115 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року. 
Зміст судових рішень 
1. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про повернення ОСОБА_6 та/або її представнику речових доказів, а саме: квартири АДРЕСА_1 (до 15 жовтня 2014 року АДРЕСА_2 , (після 21 вересня 2017 року АДРЕСА_3 ), який був збудований на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:02:422:0113, а зараз земельна ділянка має інші кадастрові номери: 1210100000:02:422:0126 та 121010000:02:422:0127, який було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12013040650001281. 
2. Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2024 року відмовив у задоволенні апеляційної скарги адвоката, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
3. У касаційній скарзі представник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
4. На обґрунтування вимог касаційної скарги вказує про те, що в ході досудового розслідування постановою від 25 квітня 2019 року будинок, в якому знаходиться і квартира АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_5 (до 15 жовтня 2014 року АДРЕСА_2 ) у м. Дніпро, (після 21 вересня 2017 року АДРЕСА_3) було визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання керівнику КП «Муніципальна Варта» Дніпропетровської міської ради. Власника майна так і інших осіб до належного їй майна не допускають, навіть для того, щоб зробити інвентаризацію.
5. Вказує, що відповідно до ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року у справі 200/1712/18, вилучена квартира є такою, що на не законних підставах утримується органом досудового розслідування, в зв`язку з чим підлягає поверненню власнику. Однак вказана ухвала не була виконана, оскільки приймалася в рамках кримінального провадження № 12017040000000770, проте всі матеріали, щодо вилученого нерухомого майна були виділені в кримінальне провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР за № 12018040000000916, які в подальшому було об`єднано з матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР за № 12013040650001281. 
6. 17 січня 2023 року кримінальне провадження відомості про яке внесені в ЄРДР за № 12013040650001281 було закрито. Рішення слідчого про закриття провадження не скасовано. Оскільки кримінальне провадження закрито, то передача власнику речових доказів не спричинить шкоди кримінальному провадженню. Проте досі речовий доказ, всупереч положенням Конституції України, ЦК, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, КПК не був повернутий. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 370, ст. 419 КПК. 
Позиції учасників судового провадження
7. Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги адвоката.
Мотиви Суду
8. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
9. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
10. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
11. Суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
12. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
13. Як визначено ст. 419 КПК, в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
14. На переконання колегії суддів, апеляційний суд дотримався зазначених вимог закону.
15. Згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченого цим Кодексом.
16. Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. 
17. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
18. Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
19. Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про повернення речового доказу в порядку ч. 9 ст. 100 КПК. 
20. Відмовляючи у задоволенні цього клопотання місцевий суд зазначив, що будь-яких процесуальних рішень щодо визнання речовим доказом у кримінальному провадженні квартири АДРЕСА_1 , органом досудового розслідування не приймалося, як і не приймалося будь-яких рішень щодо накладення арешту на зазначену квартиру та її вилучення. 
21. Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, сторона захисту звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати сказане судове рішення та повернути ОСОБА_6 належне їй майно.
22. Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2024 року відмовив у задоволенні апеляційної скарги адвоката, а ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року залишив без змін, належним чином умотивувавши прийняте рішення.
23. Так, апеляційний суд зазначив, що заходи забезпечення у кримінальному провадженні № 12013040650001281 були застосовані до недобудованого будинку АДРЕСА_3 (колишня АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 ), який передано на відповідальне зберігання КП «Муніципальна варта».
24. Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні дані про застосування заходів забезпечення у виді арешту саме до вказаної квартири АДРЕСА_1 , окрім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 11 жовтня 2023 року, відомості щодо заборони відчуження зазначеного нерухомого майна або накладення арешту відсутні. Також не встановлено, що в Державному реєстрі речових прав містяться будь-які відомості щодо заборони відчуження та/або розпорядження вказаною квартирою.
25. Отже, суд апеляційної інстанції, враховуючи, що під час апеляційного перегляду не встановлено, що вказана представником квартира була тимчасово вилучена в ході проведених слідчих дій в рамках кримінального провадження №12013040650001281, або на неї у цьому провадженні накладався арешт, відсутність будь-яких відомостей про визнання її речовим доказом, погодився з висновком місцевого суду про відсутність підстав для повернення ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_6 , як речового доказу у кримінальному провадженні.
26. Не встановлено таких відомостей і під час касаційного розгляду. 
27. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
28. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування судового рішення, про що йдеться в касаційній скарзі адвоката, Верховний Суд не встановив.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року - без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                ОСОБА_3