УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/17040/14-п Головуючий у 1-й інст. Іонніков В. М. 
Номер провадження №33/4805/423/25
Категорія ч.1 ст.483 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Врублевського Миколи Марцельовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2014 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 42738,50 грн, з конфіскацією товару (предмету правопорушення) – легкового автомобіля марки «PEUGEOT», моделі 307, номер кузова – НОМЕР_1 , 2006 року виробництва. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 36,54 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою, 10.03.2025 адвокат Врублевський М.М., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову змінити, конфіскувавши автомобіль марки «PEUGEOT», моделі 307, номер кузова – НОМЕР_1 , 2006 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 , у ОСОБА_2 .
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, захисник посилається на те, що під час винесення постанови від 26.12.2014 ОСОБА_1 присутнім не був, про вказане судове рішення довідався в лютому 2025 року. Зазначив, що останнього внесли до Єдиного реєстру боржників за невиконання рішення суду в частині конфіскації автомобіля, яке він виконати не може, оскільки транспортний засіб марки «PEUGEOT», моделі 307, номер кузова – НОМЕР_1 , 2006 року виробництва, йому не належить, а перебуває у володінні ОСОБА_2 з 03.12.2012.
Перевіривши доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в поновленні цього строку та повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, з наступних підстав.
За змістом ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, якщо його було пропущено з поважних причин.
В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Окрім того,  відповідно до вимог ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2014 Богунським районним судом м.Житомира постановлено судове рішення. Участі у розгляді справи ОСОБА_1 не приймав, але був повідомлений належним чином про час та місце її розгляду. Також, як свідчить журнал судового засідання від 26.12.2014, у розгляді справи брав участь його захисник – адвокат Кашапов Т.О. (а.с.145 т.1).
У подальшому ОСОБА_1 05.01.2015 на вищевказане судове рішення особисто подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 42738,50 грн, з конфіскацією товару (предмету правопорушення), і закрити провадження у справі. Постановою апеляційного суду Житомирської області від 30.01.2015 апеляційну скаргу Самонюка В.В. залишено без задоволення, а постанову Богунського районного суду від 26.12.2014 – без змін. Під час апеляційного розгляду даної справи брав участь захисник ОСОБА_1 – адвокат Вернидуб Д.В. 
Отже, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 про конфіскацію автомобіля був обізнаний ще в 2015 році та оскаржив судове рішення у цій частині. 
10.03.2025 адвокат Врублевський М.М., в інтересах ОСОБА_1 , повторно звернувся з апеляційною скаргою на постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 26.12.2014 і просить поновити строк на його апеляційне оскарження.
Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження слід вважати обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.
Особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право.
Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п.27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Подаючи апеляційну скаргу після пропуску строку на апеляційне оскарження, сторона справи повинна навести достатні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду у визначений КУпАП строк, а отже вплинули на право сторони реалізувати конституційні засади, які визначають право на оскарження судового рішення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.
Крім того, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд. що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява №32053/13).
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 був обізнаний про винесення судом постанови від 26.12.2014, яку у січні 2015 року оскаржив в апеляційному порядку, в тому числі, в частині конфіскації транспортного засобу - легкового автомобіля марки «PEUGEOT», моделі 307, номер кузова – НОМЕР_1 , 2006 року виробництва.
Тому, твердження захисника про необізнаність ОСОБА_1 із судовим рішенням спростовуються матеріалами справи та не можуть бути підставою для поновлення строку на його апеляційне оскарження.
Також, не є поважними причинами для поновлення такого строку посилання захисника на внесення ОСОБА_1 до реєстру боржників та неможливість виконання судового рішення у частині конфіскації майна, яке належить іншій особі.
ОСОБА_1 уже використав своє право на апеляційне оскарження, а повторне звернення з аналогічними доводами суперечать принципу остаточності судових рішень. 
Отже, доводи захисника про те, що строк на апеляційне оскарження пропущено із поважних причин є безпідставними.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Врублевського Миколи Марцельовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2014 року та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич