справа № 991/1268/24
провадження №11-кп/991/32/25

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві апеляційні скарги прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2024 року у кримінальному провадженні №52022000000000446 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Любомль Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК,
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Полтава, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.191 КК,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням функцій представника влади чи місцевого самоврядування, а також з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки; ОСОБА_8 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.191 КК, визнано невинуватою та виправдано в зв`язку із недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення; вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
За викладених у вироку обставин суд першої інстанції визнав ОСОБА_7  винуватим у тому, що він будучи депутатом Полтавської обласної ради, у період грудня 2022 року за пособництва Особа 1 заволодів коштами обласного бюджету Полтавської області в сумі 100 000 грн. шляхом оформлення та виплати своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_8 разової грошової допомоги на лікування, отже, вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в умовах воєнного стану, тобто, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.191 КК.
Заволодіння майном полягало в незаконному оберненні ОСОБА_7 100 000 грн. грошових коштів, які належали Полтавській обласній раді, на свою користь шляхом їх перерахування на картковий рахунок підконтрольної йому особи – ОСОБА_8 . Таке обернення полягало безпосередньо у протиправному безоплатному привласненні грошових коштів ОСОБА_7 в процесі реалізації депутатами Полтавської обласної ради наданої їм можливості розпорядитися коштами, виділеними з метою надання матеріальної допомоги громадянам, у процесі чого ОСОБА_7 використав ці можливості для заволодіння таким майном.
Використання ОСОБА_7 свого службового становища всупереч інтересам служби полягало у оформленні від його імені за допомогою Особа 1 документів, які стали підставою для заволодіння ним 100 000 гривень, які належали Полтавській обласній раді, у той час, як інтереси служби у цьому випадку вимагали досягнення чітко визначених соціальних наслідків – покращення матеріального стану громадян, які зареєстровані та проживають на території Полтавської області.
ОСОБА_7 заздалегідь домовився про спільне вчинення злочину з Особа 1, зокрема, домовився, що Особа 1 допоможе «заднім числом» підготувати необхідні документи без участі ОСОБА_7 та «зарезервує» за ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 100 000 гривень. Отже, ОСОБА_7 та Особа 1 у цьому випадку діяли узгоджено, зі спільним умислом, а кожен із них безпосередньо виконував діяння (з чітким розподілом функцій, де Особа 1 виконувала роль пособника, тобто, надала засоби у вигляді оформлених без участі ОСОБА_7 документів, та усунула існуючі перешкоди у вигляді пропущених строків відсутності повного пакету документів для отримання матеріальної допомоги, чим сприяла вчиненню кримінального правопорушення), що в сукупності утворили об`єктивну сторону складу злочину по заволодінню майном Полтавської обласної ради.
Усі вказані злочинні дії ОСОБА_7 вчинялися протягом дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, та продовжено Указами Президента України, зокрема, Указом від 07 листопада 2022 року №757/2022 (затверджений Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-IX) з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
У той же час, наданими стороною обвинувачення доказами та показаннями свідків не доведено, що ОСОБА_8 , виконуючи дії щодо одержання матеріальної грошової допомоги, була обізнана про злочинний умисел ОСОБА_7 та свідомо вчиняла пособництво на заволодіння ОСОБА_7 з використанням свого службового становища грошовими коштами, виділеними для надання матеріальної допомоги громадянам.
Оцінюючи роль ОСОБА_8 у реалізації злочину суд першої інстанції дійшов висновку, що план ОСОБА_7 початково полягав у залученні будь-якої особи (не обов`язково це мала бути саме ОСОБА_8 ), яка відповідала б наступним критеріям: бути підконтрольною ОСОБА_7 , мати можливість за допомогою Особи 1 підготувати необхідний пакет документів, та бути готовою невідкладно виконати інструкції ОСОБА_7 .
Водночас, виконання ОСОБА_8 відведеної для неї ОСОБА_7 ролі не означає, що вона свідомо спрямовувала свої дії саме на досягнення злочинної мети на заволодіння ОСОБА_7 коштами.
Отже, сукупність дій, вчинення яких доведено безпосередньо щодо ОСОБА_8 , на думку суду першої інстанції, не містила у цьому випадку всіх елементів складу злочину, передбаченого ст.191 КК.
Усвідомлення ОСОБА_8 того факту, що під час вирішення питання отримання нею грошової допомоги їй надавалося сприяння з боку ОСОБА_7 та Особи 1, а також збирання та подання нею документів для отримання такої допомоги після встановленого граничного терміну для їх подання, саме по собі не утворює в її діях суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.191 КК.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, за яким стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 умисно сприяла заволодінню ОСОБА_7 грошовими коштами Полтавської обласної ради в розмірі 100 000 грн. (наданих їй у вигляді грошової допомоги), і, тим самим, не доведено, що вона вчинила пособництво у заволодінні службовою особою чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненим в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.4 ст.191 КК. На підставі п.3 ч.1 ст.371 КПК суд виправдав ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Також суд першої інстанції не погодився з твердженням сторони захисту, що ОСОБА_7  у даному випадку не є належним суб`єктом вчинення злочину у розумінні ст.191 КК, та зауважив на визначеній необхідності дотримання  ОСОБА_7  у цьому випадку вимог ст.18, 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», та Положення «Про порядок та умови надання разової грошової допомоги» (далі – Положення), затвердженого рішенням пленарного засідання другої сесії Полтавської обласної ради за №88 від 29 грудня 2020 року, а також встановлені факти свідомого порушення ОСОБА_7 вказаних вимог, зокрема, п.5.3 Положення визначає такий окремий напрямок допомоги, як «проведення лікування та операцій», у той час, як ОСОБА_7  прийняв особисте рішення про оформлення допомоги на ОСОБА_8  без огляду на проведення будь-якого конкретного лікування або операції. Рішення про заволодіння коштами приймалося ще до того, як ОСОБА_7 особисто обрав ОСОБА_8 (як підконтрольну особу) для номінального отримання матеріальної допомоги та без огляду на будь-яку фактичну потребу в отриманні допомоги такою номінальною особою.
Також суд першої інстанції критично оцінив версію подій, викладену обвинуваченим ОСОБА_7 у своїх показаннях. Викладаючи власну версію подій, ОСОБА_7 фактично у повному обсязі визнав перелік викладених стороною обвинувачення фактичних обставин (з урахуванням змісту розмов, зафіксованих у протоколах негласних слідчих (розшукових) дій (далі – НСРД), але надав їм власну інтерпретацію, зазначивши, що він діяв цілком правомірно, не порушував будь-яких законів, особисто не приймав будь-яких рішень щодо розпорядження коштами Полтавської обласної ради або щодо надання ОСОБА_8 матеріальної допомоги.
Крім того суд критично оцінив наведену  ОСОБА_8  інтерпретацію змісту її спілкування з ОСОБА_7 , з огляду на зафіксовані у протоколі НСРД під час цього спілкування висловлювання самої ОСОБА_8  (зокрема, з приводу можливості легко і швидко оформити потрібні документи, та інформування  ОСОБА_11  про подробиці свого спілкування з Особа 1). Твердження ОСОБА_8  про те, що вона випадково опинилась одразу ж після першого спілкування з  ОСОБА_7  біля Полтавської обласної ради, що вона оформила медичну довідку (не в сімейного лікаря) без наміру подавати її для отримання матеріальної допомоги, та що  ОСОБА_7  жодним чином не приймав активної участі та не сприяв їй у отриманні нею матеріальної допомоги, не відповідають дійсності. Водночас, з огляду на недоведеність стороною обвинувачення факту обізнаності  ОСОБА_8  про злочинний план ОСОБА_7  та недоведеність умисного вчинення  ОСОБА_8  дій саме з метою виконання наведеного плану, суд оцінив надану обвинуваченою інтерпретацію подій на її користь та вважав вірогідним, що ОСОБА_8  могла сприймати дії ОСОБА_7  як бажання надати матеріальну допомогу безпосередньо їй. У підсумку суд дійшов висновку, що жодним доказом не доведено, що ОСОБА_8 , з огляду на її родинні стосунки з ОСОБА_7 , у цьому випадку не могла розраховувати на таке необґрунтоване одержання суми матеріальної допомоги в розмірі 100 000 гривень (чи її частини) особисто для себе.
Згідно з обвинувальним актом, обвинувачення у цьому кримінальному провадженні на момент його надходження до суду було висунуто ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Викладаючи фактичні обставини вчинення злочину, суд зазначив відомості щодо дій Особи 1, які містяться у наданих стороною обвинувачення матеріалах провадження, лише в обсязі, необхідному для вирішення питання про юридичну відповідальність обвинувачених, та тільки з метою оцінки доведеності формулювання, викладеного у фабулі обвинувачення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Висновок у вироку про те, що ОСОБА_7 вчинив злочин за пособництва Особи 1 зазначено виключно з метою правильної кваліфікації дій ОСОБА_7 , з огляду на встановлені в процесі судового розгляду фактичні обставини та об`єктивну сторону злочину, які визнані судом доведеними. Водночас, такий висновок у жодному випадку не є встановленням винуватості Особи 1 у вчиненні злочину, який є предметом судового розгляду.
Також, з метою додаткового сприяння захисту інтересів цієї особи, суд повністю знеособив Особу 1 під час її зазначення у вироку.
Оцінюючи показання Особи 1 суд врахував, що ця особа з її слів раніше уклала зі стороною обвинувачення угоду про визнання винуватості, і, водночас, виходив з того, що у всіх випадках такі показання не являються єдиним або вирішальним доказом доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , а підтверджуються іншими доказами у справі та в повній мірі узгоджуються з такими доказами.
Враховуючи, що ОСОБА_7 загалом характеризується позитивно, у тому числі те, що він особисто приймав активну участь у сприянні збройним силам України під час захисту від повномасштабної збройної агресії рф, суд вважав можливим у цьому випадку призначити йому покарання на мінімальній межі від покарання, визначеного ч.4 ст.191 КК.
Оскільки вчинення злочину ОСОБА_7 було безпосередньо пов`язане з його статусом депутата обласної ради, суд вважав, що до нього має бути застосоване додаткове покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.191 КК у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з здійсненням функцій представника влади чи місцевого самоврядування, а також з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення.
В поданій апеляційній скарзі прокурор висловив прохання вирок Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2024 року скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким:
1)        Визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 6 років з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, строком 3 роки;
2)        Визнати ОСОБА_8 винуватою у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.191 КК, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, строком 3 роки.
В обґрунтування зазначених вимог прокурор посилався на наступні підстави та доводи.
Висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Висновок суду, за яким «...твердження сторони обвинувачення про те, що саме після наступної розмови ОСОБА_7  повідомив ОСОБА_8  свій злочинний план по заволодінню коштами матеріальної допомоги, на що  ОСОБА_8  погодилась вчинити пособництво у реалізації вказаного злочину, є лише припущенням сторони обвинувачення, яке не підтверджується будь-якими іншими доказами» (п.4.3.3. вироку суду) суперечить щонайменше іншим чотирьом його висновкам, зокрема:
1) у пункті 3.12. вироку зазначено, що суд вважав доведеним: «Також ОСОБА_8 повідомила, що кошти матеріальної допомоги вже зарезервовано за ОСОБА_7 , а документи будуть подані пізніше». т. 10, а.п. 37
2) у пункті 3.21. вироку зазначено, що суд вважав також доведеним: «Усі викладені вище дії ОСОБА_7 , Особи 1 та ОСОБА_8 мають послідовний характер та засвідчують увесь процес реалізації ОСОБА_7 розробленого ним злочинного плану (саме у тій формі, якій він його особисто висловив під час розмови з ОСОБА_12 09 грудня 2022 року, як тільки дізнався про наявність у нього можливості розпорядитися коштами матеріальної допомоги — «пульнуть куда-то одним платежом на какого-то родственника»)».
3) у пункті 3.21. вироку також зазначено, що суд вважав доведеним: «Заволодіння майном полягало в незаконному оберненні ОСОБА_7 100 000 гривень грошових коштів, які належали Полтавській обласній раді, на свою користь шляхом їх перерахування на картковий рахунок підконтрольної йому особи — ОСОБА_8 . Таке обернення полягало безпосередньо у протиправному безоплатному привласненні грошових коштів ОСОБА_7 в процесі реалізації депутатами Полтавської обласної ради наданої їм можливості розпорядитися коштами, виділеними з метою надання матеріальної допомоги громадянам, у процесі чого ОСОБА_7 використав ці можливості для заволодіння таким майном».
4) у пункті 4.2. вироку зазначено, що суд визнав доведеним: « - у період часу з 09 грудня 2022 року до 13 грудня 2022 року, більш точного часу не надалось можливим встановити, ОСОБА_8 , реалізуючи спільний із ОСОБА_7 та Особа 1 злочинний умисел, надала до виконавчого апарату Полтавської обласної ради документи, які стали підставою для виплати їй матеріальної допомоги на лікування: 1) копію сторінок свого паспорта; 2) копію своєї картки фізичної особи — платника податків (із зазначенням її ідентифікаційного номеру); 3) довідку №2L4EU8JISK36A8K1 від 12 грудня 2022 року, видану AT КБ «Приватбанк», з інформацією про реквізити карткового рахунку ОСОБА_8 у банківській установі; 4) акт обстеження матеріально-побутових умов №287 від 12 грудня 2022 року; 5) виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма №027/о від 12 грудня 2022 року)».
Як наслідок, суд прийшов до суперечливого висновку, викладеного у пункті 4.2. вироку, де зазначив: «Усвідомлення ОСОБА_8 того факту, що під час вирішення питання отримання нею грошової допомоги їй надавалося сприяння з боку ОСОБА_7 та Особи 1, а також збирання та подання нею документів для отримання такої допомоги після встановленого граничного терміну для їх подання, саме по собі не утворює в її діях суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.5 cт.27, ч.4 cт.191 КК».
Вищенаведені висновки і твердження, зазначені у вироку суду, вказують на те, що ОСОБА_8 діяла з прямим умислом і узгоджено із ОСОБА_7 та Особа 1. Відтак її спільні зі ОСОБА_7 та Особа 1 дії носили кримінально караний характер. ОСОБА_8 повністю усвідомлювала, що як пособник сприяє ОСОБА_7 у заволодінні грошовими коштами.
Таким чином суд у своєму вироку наводить конкретні докази того, що свій злочинний план ОСОБА_7 довів до відома ОСОБА_8 , а та, у свою чергу, надала згоду сприяти скоєнню кримінального правопорушення. При цьому суд посилається як на протокол за результатами проведення НСРД, так і на показання свідка Особа 1, надані у судовому засіданні, як на докази винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .
Також показання свідка Особа 1 та протокол за результатами проведення НСРД №15/2509т від 27 грудня 2022 року з додатками (оптичними дисками DVD+R № 7256т, 7257т, 7258т від 06 грудня 2022 року) повністю узгоджується з усіма іншими доказами сторони обвинувачення, які визнанні захистом і зі сторони ОСОБА_7 , і зі сторони ОСОБА_8 . Тобто сукупність доказів та послідовність дій ОСОБА_8 вказують на те, що вона діяла свідомо, із злочинним умислом, у злочинній змові зі ОСОБА_7 .
Висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
У п.4.3.7. вироку суд зазначив: «Суд також звертає увагу, що у розмові 09 грудня 2022 року близько 15:12 на пряме запитання ОСОБА_7 , чи озвучувала Особа 1 конкретну суму допомоги, яка може бути їй надана, ОСОБА_8 відповіла негативно. Тобто, на час свого спілкування зі ОСОБА_7 та Особою 1 09 грудня 2022 року щодо надання матеріальної допомоги та щодо підготовки необхідних для цього документів ОСОБА_8 не знала розміру допомоги, яку вона могла отримати, не визначала його, та взагалі будь-яким чином не впливала на вирішення цього питання».
Такий висновок суду не підтверджується, а навпаки спростовується, іншими доказами, дослідженими судом.
У пункті 3.15. вироку суд зазначає: « ... 12 грудня 2022 року близько 13:09, ОСОБА_7 , використовуючи месенджер «Viber» надіслав ОСОБА_8 два відеофайли, в яких вказав на необхідність підшукання інших осіб, яких можна залучити як отримувачів матеріальної допомоги». Проте суд не надав належну оцінку змісту цих двох відеофайлів, зі змісту яких стає цілком очевидним, що ОСОБА_8 повністю усвідомлює обставини заволодіння грошовими коштами: «...Там тебя наберт сейчас зта женщина. Там платеж, как бы, большой платеж, на одного человека не желательно, будет просить еще кого-то, подумай там кого-то». Таке повідомлення ОСОБА_7 не залишилось без уваги та відповіді ОСОБА_8 , що підтверджується її подальшим листуванням зі ОСОБА_7 в їхніх телефонах.
Невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Суд встановив, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відсутні, свою вину у скоєнні кримінального правопорушення він не визнав повністю, а відтак у скоєному не розкаявся. Більш того, на пряме запитання прокурора обвинувачений ОСОБА_7 повідомив суду, що будь-якого жалю з приводу скоєного він не відчуває і вважає свої дії законними і правильними.
Наявність позитивних характеристик ОСОБА_7 , у тому числі його особиста участь у сприянні збройним силам України під час захисту від повномасштабної збройної агресії рф, є підставою для призначення покарання в межах санкції статті ближче до найнижчої її межі, проте не мінімально визначеного законом покарання. Натомість, відсутність каяття та повне невизнання своєї вини прямо свідчать про протилежне.
Враховуючи статус ОСОБА_7 на час скоєння кримінального правопорушення як депутата Полтавської обласної ради, залучення ним до скоєння кримінального правопорушення як пособників двох осіб, цинізм, з яким вчинялось кримінальне правопорушення (грошові кошти могли бути передані на лікування спортсменів-підлітків, які отримали травми, чи інвалідів), вчинення злочину в умовах повномасштабної збройної агресії рф, небажання ставати на шлях виправлення внаслідок відсутності каяття та сприяння у розкритті злочину, застосування до ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років однозначно свідчить про несправедливість призначеного покарання внаслідок його м`якості.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги сторони захисту.
Також, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого   ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою, за вимогами якої просив вирок Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2024 року в частині визнання   ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК, скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити.
В обґрунтування зазначених вимог захисник посилався на наступні підстави та доводи.
Суд першої інстанції надав невірну оцінку наявним у справі доказам, деяким доказам не надав оцінку взагалі, частину доказів проігнорував, внаслідок чого ухвалений вирок про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні передбаченого ч.4 ст.191 КК злочину, щосуперечить фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що більшість зроблених судом висновків ґрунтується на досліджених під час судового розгляду протоколах НСРД та телефонних розмов ОСОБА_7 з ОСОБА_12 , Особа 1 та ОСОБА_8 .
На переконання сторони захисту таких висновків суд дійшов в результаті одностороннього (обвинувального) сприйняття обставин даного кримінального провадження та виключно хибного трактування розмов, що мали місце між вказаними особами, самостійно наповнюючи їх певним змістом.
Сторона захисту не погоджувалась з їх обвинувальним тлумаченням у вироку, виходячи з наступного.
В матеріалі кримінального провадження міститься протокол за результатами проведеної НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж. На переконання сторони захисту зміст телефонної розмови, що мала місце 09 грудня 2022 року між ОСОБА_12 та   ОСОБА_7 , спростовує наявність у останнього умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами, виділених для надання депутатами матеріальної допомоги громадянам, адже: 1) ОСОБА_7 не був ініціатором питання щодо можливості виділення коштів із місцевого бюджету; 2) жодне із сказаного обвинуваченим у даній розмові прямо не свідчить про намір заволодіти грошовими коштами у розмірі 100 000 грн. Ті розмови, на яких суд ґрунтує свої висновки, мали б містити обговорення способу та засобів набуття ОСОБА_7 зазначеної суми у власність, що відсутнє; 3) визначення саме ОСОБА_8 можливим отримувачем такої допомоги є не результатом підшукування обвинуваченим підконтрольної особи, а саме наміром надати матеріальну допомогу особі, яка її реально потребувала.
Отже, зафіксовані в ході здійснення НСРД розмови жодним чином не вказують на наявність у ОСОБА_7 злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами, виділеними для надання депутатами Полтавської обласної ради матеріальної допомоги громадянам, шляхом використання свого службового становища, тим більше існування у нього корисного мотиву на заволодіння коштами для себе особисто. Також зміст, яким суд наповнює телефонні розмови, ніяк не кореспондується з іншими доказами у справі, у тому числі показами свідків та поясненнями самого обвинуваченого.
Так, жоден з допитаних в суді свідків обвинувачення не надав суду показів щодо наміру чи будь-яких дій ОСОБА_7 які були б ним, чи за його проханням іншими особами вчинені з метою незаконного заволодіння 100 тис. грн. матеріальної допомоги та щодо відсутності підстав для отримання ОСОБА_8 матеріальної допомоги, чи невідповідності суми матеріальної допомоги її потребам. Жоден із свідків не вказував на існування у обвинуваченого корисливого мотиву направленого на заволодіння коштами для себе, а відтак покази свідків не підтверджують висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_7 ознак кримінально караного діяння.
Стверджуючи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження захисник звертав увагу на наступне:
- першочерговим кроком при виділенні ОСОБА_8 матеріальної допомоги було звернення заступника мера до ОСОБА_7 (телефонна розмова 09 грудня 2022 року);
- ОСОБА_7 , пропонуючи ОСОБА_8 у якості особи, яка потребує матеріальної допомоги не приховував того факту, що має з останньою певні родинні зв`язки;
- саме ОСОБА_8 було запропоновано звернутись із необхідними документами для виділення їй допомоги виключно у зв`язку із наявністю у неї реальної потреби на її отримання. У законності підстав отримання ОСОБА_8 ні у кого не виникає сумніву;
- посадові особи Полтавської обласної ради неодноразово запевнили ОСОБА_7 у тому, що пропозиція кандидатури ОСОБА_13 для виділення їй матеріальної допомоги виключає можливість виникнення конфлікту інтересів та повністю відповідає вимогам діючого антикорупційного законодавства;
- ОСОБА_8 – жінка ветерана Збройних Сил України, безпосереднього учасника бойових дій, дитячий лікар, мати двох неповнолітніх дітей, яка мешкає у аварійній хаті та має хронічні захворювання через що періодично погіршується її самопочуття мала всі підстави отримати матеріальну допомогу в розмірі 100 тис. грн., ні у кого не викликає сумніву, про це з точки зору захисту свідчить і виправдувальний вирок щодо неї.
- ОСОБА_7 особисто наділений правом виключно пропонувати особу для виділення їй матеріальної допомоги, підставою для нарахування коштів є рішення голови обласної ради;
- обвинувачений не мав доступу до рахунків, ніяким чином не розпоряджався і не мав можливості розпорядитись коштами місцевого бюджету;
- кошти були перераховані на особистий рахунок ОСОБА_8 23 грудня 2022 року, а арешт правоохоронними органами на них був накладений лише у березні 2023 року. Тобто, фактично, за наявності бажання заволодіти нарахованими ОСОБА_8 коштами ОСОБА_7 мав можливість впродовж 3 місяців отримати їх від ОСОБА_8 готівкою, чи безготівковим перерахуванням на картку, втім кошти фактично залишались на карті;
На переконання захисника зазначені факти є беззаперечними та узгоджуються із доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
Разом з тим, як стверджував захисник, в матеріалах кримінального провадження наявні підроблені документи, а саме датовані 08-09 грудня 2022 року заяви від громадян на отримання разової матеріальної допомоги, де також зазначені депутати Полтавської обласної ради (у тому числі обвинувачений), які нібито пропонують надати заявникам матеріальну допомогу. 
Також в матеріалах кримінального провадження наявні підроблені від імені ОСОБА_7 заяви, які датовані 09 грудня 2022 року, про те що ним при наданні документів не порушуються вимоги Закону «Про корупцію».
Однак, слідством та судом проігноровано той факт, що на момент нібито підписання вказаних документів ОСОБА_7 взагалі перебував за межами Полтавської області, а відтак навіть фізично не мав можливості ставити свої підписи у зазначених документах. Зазначені підроблені документи беззаперечно доводять факт того, що депутати міської ради не мали та не виконували будь-яких розпорядчих функцій по використанню коштів місцевого бюджету, вони формально зазначаються як ініціатори такої допомоги посадовими особами Полтавської обласної ради, у тому числі обвинувачений в грудні 2022 року.
Також захисник акцентував увагу на помилковості висновків суду першої інстанції щодо визначення депутата обласної ради ОСОБА_7 (станом на 2022 рік) суб`єктом вчинення передбаченого ч.4 ст.191 КК злочину. Такі висновки є ключовою помилкою, вчиненою як під час слідства, так і судового розгляду кримінального провадження, не відповідають вимогам законодавства України, висновкам Верховного Суду, а також фактам, які були предметом оцінки судом першої інстанції.
Визнаючи ОСОБА_7 спеціальним суб`єктом зазначеного злочину, суд мав обґрунтувати в своєму вироку що він є:
-представником влади чи місцевого самоврядування;
- обіймає в органі місцевого самоврядування посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій,
- виконує такі (організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарськи функції) за спеціальним повноваженням, яким особа наділена повноважним органом місцевого самоврядування;
Чіткого посилання, аналізу і обґрунтування з яких саме вищеперерахованих у кримінальному законі підстав ОСОБА_7 визнаний спеціальним суб`єктом злочину (службовою особою) у оскарженому вироку нема.
Захисник, посилаючись на положення Законів України «Про місцеве самоврядування» та «Про статус депутатів місцевих рад», стверджує, що ОСОБА_7 ніколи не був представником влади чи місцевого самоврядування, не обіймав будь яких посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій і не отримував тимчасово (організаційно-розпорядчі чи адміністративно- господарськи функції) за спеціальним повноваженням.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі №826-8777- від 28 березня 2019 року зробила висновок стосовно того, чи є депутати місцевої ради посадовими чи службовими особами, зазначивши, що: «... депутат місцевої ради є представником інтересів громади і у своїй діяльності не реалізує жодних публічно – владних, управлінських функцій, не є ані посадовою, ані службовою особою, не відноситься до суб`єктів владних повноважень і не наділений владними чи управлінськими функціями».
Також захисник наводив власний аналіз Положення та чинного законодавства та стверджував, що ОСОБА_7 внаслідок його обрання депутатом місцевої ради не отримав повноважень представника влади чи місцевого самоврядування, не обіймав в органі місцевого самоврядування будь яких посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно- господарських функцій, а відтак не є суб`єктом вчинення інкримінованого йому злочину.
Надані стороною обвинувачення докази не доводять в цілому «поза розумним сумнівом» того, що обвинувачений, будучи депутатом Полтавської обласної ради, у період грудня 2022 року, маючи корисливий мотив, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем в умовах воєнного стану вчинив передбачений ч.4 ст.191 КК злочин.
Покладені судом в обґрунтування прийнятого рішення про винуватість   ОСОБА_7 висновки є хибними та повністю спростовуються поясненнями як самого обвинуваченого, так і допитаних судом свідків. Критичне ставлення суду до пояснень обвинуваченого   ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказує на односторонність сприйняття судом обставин кримінального провадження та нехтування вимогою саме до сторони обвинувачення беззаперечно довести винуватість особи.
Окрім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки фактам, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме:
- з початку повномасштабного вторгнення держави агресора на територію України він на території Полтавської області фактично не перебував, отримав зброю і пішов до територіальній обороні Київської області.
- вже у травні 2022 року він стає співзасновником благодійного фонду «Залізний купол», здійснював закупівлі поза межами України за власний кошт і надав допомогу Збройним силам України на суму більш ніж чотири мільйони гривень (мікроавтобус, автомобіль, мотоцикл, інше необхідне оснащення).
- ОСОБА_7 у 2024 року як приватним підприємцем сплачено податків у державний бюджет України на суму 454 230,41 грн.
- на фронті боронять Україну його брат ОСОБА_14 , а також чоловік двоюрідної сестри виправданої ОСОБА_8 – ОСОБА_15 .
За таких обставин, на переконання захисника, сам факт того, що ОСОБА_7 планував злочин, який полягав у заволодінні ним бюджетними коштами в сумі 100 тис грн., надані в якості матеріальної допомоги ОСОБА_8 - дитячому лікарю з двома малолітніми дітьми і чоловіком на фронті, є цілком нелогічним.

Позиції учасників судового провадження
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі з зазначених у ній підстав. Крім того, вважаючи апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, заперечували проти її задоволення.
Обвинувачена ОСОБА_8  та її захисник адвокат  ОСОБА_10  в судовому засіданні вважали подану захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок скасуванню. Також, вважаючи апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, заперечували проти її задоволення.
Прокурор у судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі з зазначених у ній підстав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 .

Мотиви та оцінка Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ч.1 ст.404 КПК).
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч.2 ст.17 КПК).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Приписами КПК визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ст.370 КПК).
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст.94 КПК).
Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.
У разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення (п.1 ч.3 ст.374 КПК).
У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.
Враховуючи доводи сторін кримінального провадження, за їх клопотанням судом апеляційної інстанції повторно досліджено частину доказів, що стосується предмету доказування по суті пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.4 ст.191 КК. Відносно інших доказів, на підставі яких судом першої інстанції встановлено факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження та які повторно не досліджувались під час апеляційного розгляду, суд зазначає, що суд першої інстанції дослідив ці докази з дотриманням засади безпосередності та надав їм правову оцінку, в свою чергу суд апеляційної інстанції не змінює оцінку цих доказів (в тому числі показань свідків, надану судом першої інстанції) та не встановлює на підставі них нових обставин у кримінальному провадженні. При цьому, суд апеляційної інстанції може посилатись на звукозапис показань свідка, допитаного в суді першої інстанції, без безпосереднього дослідження його показань, якщо при цьому не здійснюються переоцінка показань свідка та встановлення нових обставин кримінального провадження (постанова ККС ВС від 21 жовтня 2020 року у справі №345/522/16-к, провадження №51-2869км18).
Перевіривши висновки суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг про невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які за своїм змістом зводяться до неправильної оцінки судом першої інстанції доказів кримінального провадження, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження та їх правову оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи є необґрунтованими, а вирок суду є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.
Обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості обвинуваченого суд першої інстанції послався, зокрема, на відомості, зафіксовані у протоколі за результатами проведення НСРД – зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 27 грудня 2022 року №15/2509, в якому відображено зміст телефонних розмов  ОСОБА_7  з  ОСОБА_12 , Особа 1 та ОСОБА_8 , зокрема:
- 09 грудня 2022 року близько 14:14 під час телефонної розмови перший заступник голови Полтавської обласної ради ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_7 про необхідність терміново використати грошові кошти в сумі 200 000 гривень, виділені депутатам Полтавської обласної ради для надання матеріальної допомоги громадянам, та наголосив, що 09 грудня 2022 року останній день здачі відповідних документів. Під час розмови обвинувачений запитав у ОСОБА_12 про можливість надати вказані грошові кошти своїй матері, на що отримав від останнього роз`яснення про наявність у такому випадку конфлікту інтересів. Також ОСОБА_7 попросив ОСОБА_12 , щоб хтось із працівників Полтавської обласної ради за грошову винагороду в розмірі 100 доларів США допоміг йому в оформленні необхідних документів. ОСОБА_12 пообіцяв надати контакт співробітника обласної ради на ім`я ОСОБА_16 ;
- 09 грудня 2022 року близько 14:25, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_17 та попросив останнього допомогти знайти підконтрольних осіб, які б отримати матеріальну допомогу;
- 09 грудня 2022 року близько 14:29 ОСОБА_7 зателефонував консультанту відділу з питань забезпечення діяльності керівництва виконавчого апарату Полтавської обласної Особа 1 та повідомив, що її номер телефону йому дав ОСОБА_18 . Під час розмови обвинувачений запитав у Особа 1, чи зможе вона допомогти йому підготувати документи на отримання підконтрольною ОСОБА_7 особою матеріальної допомоги. Особа 1, погодилась посприяти вчиненню ОСОБА_7 злочину та запевнила його, що допоможе ОСОБА_7 і визначеній ним особі швидко оформити відповідні документи на отримання такої допомоги. У ході розмови ОСОБА_7 обговорив з Особою 1 можливість надання ним матеріальної допомоги своєму брату чи матері, однак, у зв`язку з однаковим прізвищем та наявністю явно вираженого конфлікту інтересів вони відмовилися від цього варіанту. За наслідками обговорення обвинувачений вирішив, що близько 150 000 гривень в якості матеріальної допомоги він надасть своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_8 . У свою чергу, Особа 1 запевнила ОСОБА_7 , що 09 грудня 2022 року зробить запит на виготовлення акту обстеження матеріально-побутових умов заявника, а в понеділок сестра ОСОБА_7 зможе забрати вказаний документ. Також Особа 1 пообіцяла підготувати письмову заяву на отримання матеріальної допомоги від імені ОСОБА_8 ;
- 09 грудня 2022 року близько 14:34, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 зателефонував своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_19 . З метою конспірації та уникнення можливості викриття своїх злочинних намірів, обвинувачений домовився поговорити з ОСОБА_8 з використання месенджера «Viber»;
- 09 грудня 2022 року близько 14:40 ОСОБА_7 зателефонував Особа 1 та повідомив їй, що його двоюрідна сестра ОСОБА_8 погодилась оформити отримання нею грошової допомоги, та попросив Особа 1 зв`язатись з нею;
- 09 грудня 2022 року близько 15:12 ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_8 , під час розмови остання повідомила обвинуваченому, що вона зустрічалася та узгодила з Особа 1 подальші спільні дії щодо підготовки та надання до Полтавської обласної ради документів, необхідних для отримання нею матеріальної допомоги;
- 12 грудня 2022 року близько 13:07 відбулась телефонна розмова між Особа 1 та ОСОБА_7 , під час якої Особа 1 зазначила, що може оформити надання ОСОБА_8 матеріальної допомоги в розмірі лише 100 000 грн., а для оформлення іншої частини коштів у розмірі 50 000 грн. ОСОБА_7 необхідно знайти іншу особу. Обвинувачений та Особа 1 домовились, що це питання буде вирішено за допомогою його двоюрідної сестри ОСОБА_8 , яка повинна підшукати таку людину. Водночас, Особа 1 та ОСОБА_7 також домовились, що підписи в необхідних документах від імені обвинуваченого будуть виконані або Особа 1, або ОСОБА_8 на їх розсуд;
- 12 грудня 2022 року близько 13:09 ОСОБА_7 , використовуючи месенджер «Viber» надіслав ОСОБА_8 два відеофайли, в яких вказав на необхідність підшукання інших осіб, яких можна залучити як отримувачів матеріальної допомоги;
- 14 грудня 2022 року близько 19:45 обвинувачений зателефонував Особа 1 та поцікавився результатами розгляду питання щодо виділення матеріальної допомоги ОСОБА_8 Особа 1 повідомила ОСОБА_7 , що вдалось оформити документи на виплату матеріальної допомоги лише в розмірі 100 000 грн. і що через деякий час вказані грошові кошти надійдуть на банківську картку ОСОБА_8 ;
Також встановлено, що Особа 1, реалізуючи злочинний умисел обвинуваченого, забезпечила складання: 1) від імені ОСОБА_8 заяви на надання матеріальної допомоги на лікування, датованої 07 грудня 2022 року; 2) від імені ОСОБА_7 заяви про дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції», датованої 09 грудня 2022 року; 3) від імені обвинуваченого письмового звернення до голови Полтавської обласної ради щодо надання ОСОБА_8 матеріальної допомоги в сумі 100 000 грн.; 4) забезпечила реєстрацію вказаного письмового звернення ОСОБА_7 у Полтавській обласній раді за номером П-06-05/1251 від 09 грудня 2022 року; 5) від імені обвинуваченого листа (вих. №09/12 від 09 грудня 2022 року) та направлення його до Управління соціального захисту населення Подільської районної в м. Полтаві ради (вх. №8828 від 12 грудня 2022 року), з проханням надати громадянці ОСОБА_8 акт обстеження житлово-побутових умов;
- 12 грудня 2022 року, у період часу з 15:29 по 15:56, більш точного часу не надалось можливим встановити, ОСОБА_8 прибула до приміщення Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Управління соціального захисту населення Подільської районної в м. Полтаві ради, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Анатолія Кукоби, 33, де працівниками УСЗН Подільської районної в м. Полтаві ради ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 складено акт №287 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_8 (реєстраційний номер 09.07.-6281 від 12 грудня 2022 року). У подальшому ОСОБА_8 особисто (нарочно) отримала вказаний акт в Управлінні соціального захисту населення Подільської районної в м. Полтаві ради;
- 12 грудня 2022 року, у період часу з 16:29 по 16:42, більш точного часу не надалось можливим встановити, ОСОБА_8 , попередньо домовившись по телефону зі своєю знайомою – завідуючою амбулаторією сімейної медицини №8 КП ЦПМСД №1 ПМР ОСОБА_23 , прибула до приміщення вказаної амбулаторії, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 28, де ОСОБА_23 на прохання ОСОБА_8 склала виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о щодо ОСОБА_8 ;
- у період часу з 09 до 13 грудня 2022 року, більш точного часу не надалось можливим встановити, ОСОБА_8 , реалізуючи спільний із ОСОБА_7 та Особа 1 злочинний умисел, надала до виконавчого апарату Полтавської обласної ради документи, які стали підставою для виплати їй матеріальної допомоги на лікування: 1) копію сторінок свого паспорта; 2) копію своєї картки фізичної особи – платника податків (із зазначенням її ідентифікаційного номеру); 3) довідку №2L4EU81ISK36A8K1 від 12 грудня 2022 року, видану АТ КБ «Приватбанк», з інформацією про реквізити карткового рахунку ОСОБА_8 у банківській установі; 4) акт обстеження матеріально-побутових умов №287 від 12 грудня 2022 року; 5) виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма №027/о від 12 грудня 2022 року);
- після надходження до обласної ради всього необхідного пакету документів для надання матеріальної допомоги ОСОБА_8 на лікування в сумі 100 000 грн., працівниками виконавчого апарату Полтавської обласної ради здійснено їх перевірку на повноту та наявність невідповідностей. Після чого, не виявивши у поданих документах недоліків, головним спеціалістом сектору адміністративно-господарського забезпечення відділу фінансового та господарського забезпечення виконавчого апарату Полтавської обласної ради ОСОБА_24 підготовлений проект Розпорядження голови Полтавської обласної ради про надання разової грошової допомоги громадянам, у числі яких зазначено також і ОСОБА_8 ;
- у подальшому головою Полтавської обласної ради видане розпорядження про надання разової грошової допомоги №329 від 19 грудня 2022 року, в яке включено пункт щодо виплати обвинуваченій матеріальної допомоги на лікування в сумі 100 000 грн. Після цього копію розпорядження №329 від 19 грудня 2022 року з пакетом документів спрямовано до Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної військової адміністрації, де на їх підставі проведено нарахування допомоги ОСОБА_8 в сумі 100 000 грн.;
- 26 грудня 2022 року на картковий банківській рахунок ОСОБА_19 НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», надійшли грошові кошти у сумі 100 000 грн. з призначенням платежу «Соціальні виплати»;
- Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указами Президента України, зокрема, Указом від 07 листопада 2022 року №757/2022 (затверджений Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-IX) з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Отже, у процесі вчинення злочину ОСОБА_7 виконав наступні дії:
1) розробив план на заволодіння коштами матеріальної допомоги для себе, з використанням наданих йому повноважень депутата Полтавської обласної ради;
2) залучив до вчинення злочину Особу 1, з якою домовився про підготовку документів всупереч встановленого порядку (без його особистого підпису), та можливості подачі цих документів «заднім числом» (вже після встановленої граничної дати для подачі документів);
3) на власний розсуд підшукав ОСОБА_8 , як підконтрольну йому особу, щодо якої можливо було підготувати пакет документів для отримання матеріальної допомоги, з метою заволодіння цими коштами;
4) самостійно визначив та довів до відома Особи 1 необхідність надання ОСОБА_8 грошової допомоги у максимально можливому розмірі для однієї особи, без огляду на будь-які фактичні потреби ОСОБА_8 ;
5) заволодів коштами грошової допомоги шляхом їх зарахування на картковий рахунок визначеної ним підконтрольної особи – ОСОБА_8 .
Таким чином, суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_7 вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим в умовах воєнного стану, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.191 КК.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів виходила з того, що системне тлумачення статей 18, 364, 365, 191 КК свідчить про те, що заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище. Його особливістю є те, що на відміну від привласнення чи розтрати, предметом заволодіння чужим майном шляхом службового зловживання може бути і майно, яке безпосередньо не було ввірене особі чи не перебувало в її віданні. У зазначений спосіб винний може заволодіти майном, щодо якого в силу своєї посади він наділений правомочністю управління чи розпорядження через інших осіб. Тобто він має певні владні повноваження щодо впливу на осіб, яким це майно ввірене чи у віданні яких перебуває (постанова ККС ВС від 14 вересня 2023 року у справі №503/700/21, провадження №51/838/км23). 
Відхиляючи доводи про помилковість висновків суду першої інстанції щодо визначення депутата обласної ради ОСОБА_7 (станом на 2022 рік) суб`єктом вчинення передбаченого ч.4 ст.191 КК злочину, колегія суддів зауважує на такому.
Службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом (ч.3 ст.18 КК).
Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися правил депутатської етики, зокрема:
- керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано;
- не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях;
- керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності (ч.1 ст.8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»).
Депутат місцевої ради зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів (ст.18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»), має право вносити на розгляд ради та її органів пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них (п.5, 6 ч.2 ст.19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».
Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.
Відповідно до п. «б» п.1 ч.1 ст.3 вказаного Закону депутати місцевих рад є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, як на осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування
Враховуючи наведені норми Законів, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено та правомірно зазначено в оскаржуваному вироку,що набувши повноваження депутата Полтавської обласної ради, з 27 листопада 2020 року ОСОБА_7 на постійній основі здійснював функції представника колегіального органу місцевого самоврядування, а тому в розумінні ч.3 ст.18 КК постійно здійснював функції представника місцевого самоврядування, тобто був службовою особою.
Також, Полтавською обласною радою VIII скликання прийнято «Положення про порядок та умови надання разової грошової допомоги», яке затверджене рішенням пленарного засідання другої сесії №88 від 29 грудня 2020 року (далі – Положення);
Положенням встановлений такий порядок надання допомоги, за яким для отримання допомоги громадянин надає письмову заяву в довільній формі на ім`я депутата обласної ради з необхідними документами, вказаними в пунктах 5, 6 Розділу II Положення.
У разі якщо матеріальна допомога надається за напрямом, визначеним у підпункті 5.3 (проведення лікування та операцій) Розділу І Положення, до заяви із вищеперерахованими документами додаються медичні довідки за встановленими формами Міністерства охорони здоров`я України:
- виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма № 027/о);
- виписка із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне утворення (форма № 027-І/о) - для осіб, у яких виявлено онкологічне захворювання;
- консультаційний висновок спеціаліста (форма № 028/о) – для громадян, які направляються на консультацію, в тому числі і для необхідності оперативного втручання.
Депутат обласної ради надає до Полтавської обласної ради письмове звернення та документи, передбачені пунктами 5, 6 Розділу II Положення, в якому вказує прізвище, ім`я, по батькові громадян та суму допомоги кожному з них. Разом із письмовим зверненням та документами, депутат обласної ради надає заяву про дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції».
Письмове звернення депутата та додані до нього документи розглядаються головою обласної ради (у разі його відсутності, виконуючим обов`язки голови обласної ради) і за його дорученням відділ фінансового та господарського забезпечення виконавчого апарату обласної ради готує проект розпорядження.
Копія розпорядження голови обласної ради про надання разової грошової допомоги з пакетом документів спрямовується до Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації з метою проведення нарахування допомоги та оформлення виплатних документів Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі – Центр) відповідно до чинного законодавства та умов надання зазначеної допомоги.
Водночас, Положенням передбачено персональну відповідальність депутата обласної ради за визначення підстав та розміру надання матеріальної допомоги громадянам, а також одноособове прийняття ним цього рішення.
Так, згідно з п.2 Розділу ІІ Положення визначена в обласному бюджеті сума для надання допомоги зазначеній категорії громадянам рівномірно розподіляється серед депутатів обласної ради, які вирішують питання використання коштів винятково особисто, без втручання працівників виконавчого апарату обласної ради чи інших сторонніх осіб.
Відповідно до п.9 Розділу ІІ Положення депутат обласної ради пропонує суму допомоги громадянам на підставі самостійно зроблених ним висновків у кожному конкретному випадку в залежності від потреби заявника та з урахуванням матеріального стану сім`ї.
Згідно з п.10 Розділу ІІ Положення за визначення підстав та розміру надання матеріальної допомоги громадянам депутат обласної ради несе персональну відповідальність.
Отже, згідно з Положенням депутат обласної ради у цьому випадку самостійно приймає рішення щодо підстав та розміру надання матеріальної допомоги заявнику, тобто особисто та безпосередньо реалізує при цьому надані йому посадою службові повноваження, зокрема, діяти згідно з загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано, та не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях.
Частина 2 ст.191 КК передбачає привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Специфіка цієї форми полягає в тому, що майно, яким винуватий заволодіває, не ввірене йому, не перебуває в його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном.
Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна.
Таким чином, колегія суддів констатує, що ОСОБА_7 в силу своєї посади та передбаченими Положенням повноваженнями був наділений правомочністю розпорядження грошовими коштами, призначеними для надання допомоги малозахищеним громадянам. Тобто він мав певні владні повноваження щодо вирішення та спрямування визначеної ним особисто суми (в межах визначеної в обласному бюджеті та рівномірно розподіленої серед депутатів обласної ради) конкретній особі шляхом надання до Полтавської обласної ради письмового звернення та документів, необхідних для надання такої матеріальної допомоги.
Також, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 , як депутат Полтавської обласної ради, не приймав жодних рішень та не оформлював жодних документів щодо виділення матеріальної допомоги безпосередньо ОСОБА_8 .
Як встановлено судом першої інстанції у матеріалах провадження знаходяться три документи, складені та підписані від імені ОСОБА_7 , які були подані до виконавчого апарату Полтавської обласної ради як обов`язкова складова частина загального пакету документів отримання ОСОБА_8 матеріальної допомоги:
- заява про дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції», датованої 09 грудня 2022 року;
- письмове звернення до голови Полтавської обласної ради щодо надання ОСОБА_8 матеріальної допомоги в сумі 100 000 грн. за №П-06-05/1251 від 09 грудня 2022 року;
- лист (вих. №09/12 від 09 грудня 2022 року) з проханням надати громадянці ОСОБА_8 акт обстеження житлово-побутових умов.
Поряд з цим, оцінюючи відомості, що містяться в матеріалах НСРД, суд першої інстанції дійшов висновків, з якими погоджується суд апеляційної інстанції, а саме:
ОСОБА_7 , отримавши інформацію від ОСОБА_12 , що п`ятниця 09 грудня 2022 року є останнім днем подання документів на отримання матеріальної допомоги, та усвідомлюючи, що він фізично не зможе бути присутній у Полтавській області, звернувся до ОСОБА_12 з проханням надати особу, яка допоможе вирішити це питання («Есть какой-то там консультант…», «Чтоб дать ей 100 долларов, чтоб она это все слепила?»), на що ОСОБА_12 пообіцяв надати контакти Особа 1.
Під час обговорення між обвинуваченим та Особою 1 порядку оформлення повного пакету документів, яке відбулося 12 грудня 2022 року близько 13:07, на пряме запитання Особа 1 «А вона тоді хай підпишеться замість Вас, чи мені чиркнути?» ОСОБА_7 відповів «Да, вона зможе. Як ОСОБА_25 зручно, як ОСОБА_25 буде спокійніше», на що Особа 1 повідомила «Вона хай документи несе, я все можу без неї».
Тобто, «зліпити документи» на прохання обвинуваченого означало, зокрема, що Особа 1, ОСОБА_8 або будь-яка інша особа має розписатися в них замість ОСОБА_7 («чиркнути»). 
Одночасно, пряме висловлювання Особа 1 «А вона тоді хай підпишеться замість Вас…», не має будь-якого іншого тлумачення, ніж те, що обговорюється можливість оформлення документів саме за відсутності обвинуваченого та від його імені.
Отже, ОСОБА_7 усвідомлював, що він як депутат обласної ради у обов`язковому порядку має власноручно оформити необхідні документи, без яких надання матеріальної допомоги ОСОБА_8 є неможливим.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений умисно домовився про оформлення таких документів іншими особами без його безпосередньої участі, жодним чином не може бути підставою яка виключає можливість притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст.191 КК.
Та обставина, що під час досудового розслідування та під час судового розгляду не вдалося поза розумним сумнівом встановити особу, яка безпосередньо поставила від імені ОСОБА_7 підпис на документах щодо надання ОСОБА_8 матеріальної допомоги, не впливає на доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Як було зазначено вище, злочинний умисел обвинуваченого полягав саме в тому, щоб оформлення необхідних документів за його підписом відбулося без його фактичної участі. При цьому, достеменно знаючи, що він особисто не підписував необхідних документів, ОСОБА_7 особисто цікавився в Особи 1, коли саме будуть перераховані кошти матеріальної допомоги на картковий рахунок ОСОБА_8 .
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції є безумовно доведеним, що ОСОБА_7 під час оформлення матеріальної допомоги ОСОБА_8 за допомогою Особи 1 організував подання документів до виконавчого апарату Полтавської обласної ради за межами встановленого п.3 Розділу ІІ Положення строку, а саме 10 грудня 2022 року.
Так, 09 грудня 2022 року близько 15:12 ОСОБА_8 , після зустрічі з Особа 1, доповіла ОСОБА_7 , що кошти матеріальної допомоги вже зарезервовано за ним не просто за відсутності повного пакету необхідного документів, а взагалі без подання будь-яких документів ( «Да, короче, она просто заблокирует за тобой эти средства. А потом подложит задним числом документы»).
Цю обставину у розмові зі ОСОБА_7 підтвердила Особа 1 під час їх розмови 12 грудня 2022 року о 13:07 (тобто вже після спливу строку для подання документів). Так, спочатку Особа 1 повідомила ОСОБА_7 , що «я вашій Тані в п`ятницю все зробила». Але у наступній частині цієї ж розмови мова йде вже про згадану пропозицію Особи 1 «тоді хай підпишеться замість Вас», що безумовно означає, що станом на цей час документів від імені обвинуваченого до необхідного переліку документів так додано і не було.
Таким чином, об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_7 злочину полягала у заволодінні грошовими коштами Полтавської обласної шляхом зловживання своїм службовим становищем, тобто у незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь третьої особи з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби.
Також доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність умислу обвинуваченого, направленого на заволодіння грошовими коштами, виділених для надання депутатами матеріальної допомоги громадянам, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 безпосередньо полягало у протиправному та безоплатному вилученні на свою користь грошових коштів з бюджету Полтавської обласної ради, які були розподілені між депутатами з виключною метою – матеріально підтримати соціально незахищені верстви населення Полтавської області.
Колегія суддів також звертає увагу, що визначеним Положенням напрямком використання грошової допомого хворим громадянам є покриття витрат безпосередньо на проведення лікування та проведення операції.
При цьому, рішення про заволодіння коштами приймалося ще до того, як ОСОБА_7 особисто обрав ОСОБА_8 , як підконтрольну особу, для номінального отримання матеріальної допомоги, та без огляду на будь-яку фактичну потребу в отриманні допомоги такою номінальною особою, що підтверджується наступним.
Відповідно до протоколу від 11 квітня 2023 року огляду документів, вилучених під час обшуку службових кабінетів Департаменту соціального захисту населення ПОВА, загальна вартість лікарських засобів, зазначених у п.8 виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма №027/о) ОСОБА_8 (тобто документу, який був підставою надання матеріальної допомоги), у аптеках м. Полтава становить: мінімальна - 2239,70 грн., максимальна - 3047,14 грн., що є явно не співрозмірним із розміром отриманої ОСОБА_8 матеріальної допомоги в сумі 100 000 грн.
Також, відповідно до протоколу від 10 березня 2023 року тимчасового доступу до документів AT КБ «Приватбанк» з додатками та протоколу від 23 березня 2023 року огляду диску DVD-R №1426341-ВБ від 06 березня 2023 року з додатками, станом на 07 грудня 2022 року на банківському рахунку ОСОБА_8 знаходились грошові кошти в загальній сумі 246 564, 31 грн., а на момент зарахування матеріальної допомоги - в сумі 250 214, 21 грн., що вказує на її достатній матеріальний стан. У свою чергу за період з 01 січня 2022 року по 16 лютого 2023 року з вказаного банківського рахунку ОСОБА_8 на придбання лікарських засобів витратила загалом 8 693, 96 грн.
Наведене у своїй сукупності свідчить про те, що станом на 09 грудня 2022 року не існувало ніяких законних підстав для надання ОСОБА_8 матеріальної допомоги з так званого депутатського фонду ОСОБА_7 як депутата Полтавської обласної ради. Більш того, ініціатива допомоги від ОСОБА_8 не виходила, а реєстрація документів здійснювалась «заднім» числом, а отримані грошові кошти за призначенням нею не використовувались.
Разом з цим,  ОСОБА_7  усвідомлював, що фактично саме він приймає рішення кому надавати матеріальну допомогу. Так, з телефонної розмови обвинуваченого та ОСОБА_26  10 грудня 2022 року о 14:32 під час якої останній звернувся до ОСОБА_7 з питанням надання матеріальної допомоги підліткам-спортсменам, які отримали травми, проте отримав відмову, слідує, що ОСОБА_7 усвідомлював і мав інформацію про інших осіб, які дійсно потребують матеріальну допомогу, проте повідомив ОСОБА_26 , що станом на 10 грудня 2022 року він вже подав всі необхідні документи і замінити одержувача допомоги немає можливості, однак, у подальшому, 12 грудня 2022 року ОСОБА_7 обговорює з Особою 1 кандидатури інших підконтрольних йому осіб, на яких можна оформити решту матеріальної допомоги. Все це свідчить про прямий умисел та корисливий мотив ОСОБА_7 .
Більш того, зміст телефонних розмов ОСОБА_7 , які зафіксовані у протоколі за результатами проведення НСРД, переконує стороннього незалежного спостерігача у тому, що обвинувачений бажав оформити матеріальну допомогу саме своїм близьким, але не хотів бути викритий працівниками правоохоронних органів, через що підшукував осіб з іншим прізвищем аби не викликати підозр.
Наведена у вироку сукупність дій ОСОБА_7 на думку суду свідчить про штучність створення ним умов для отримання ОСОБА_8 матеріальної допомоги з метою виконання його злочинного умислу на заволодіння цими коштами.
Отже, доводи сторони захисту, зазначені в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження також були ретельно розглянуті судом першої інстанції. Суд погоджується з мотивами та висновками, які навів суд, відхиляючи ці доводи сторони захисту, і не вважає за потрібне їх повторювати.
У зв`язку із вищенаведеним, доводи апеляційної скарги захисника, які в цілому зводяться до переоцінки доказів, із наданням їм упередженої оцінки на користь сторони захисту, яка очевидно не відповідає їх дійсному змісту, та висловлення міркувань оціночного характеру про недостатність сукупності досліджених доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 за стандартом «поза розумним сумнівом», не можуть бути прийняті до уваги.
Натомість, досліджені судом першої інстанції докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Разом з цим, колегія суддів також не вбачає невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на які посилався прокурор у поданій ним апеляційній скарзі, з огляду на недоведеність стороною обвинувачення факту обізнаності ОСОБА_8 про злочинний план ОСОБА_7 та недоведеність умисного вчинення ОСОБА_8 дій саме з метою виконання наведеного плану.
Так, викладаючи власну версію подій, ОСОБА_8 фактично у повному обсязі визнала перелік викладених стороною обвинувачення фактичних обставин (з урахуванням змісту розмов, зафіксованих у протоколах НСРД), але надала їм власну інтерпретацію, зокрема, зазначивши, що вона ні чого не порушувала, у загальному порядку отримала матеріальну допомогу, на яку мала право, а ОСОБА_7 їй у цьому не сприяв.
Наявні матеріали НСРД підтверджують тільки факт пропозиції з боку ОСОБА_7 до ОСОБА_8 отримати таку допомогу особисто для неї та згоду ОСОБА_8 зібрати та надати до виконавчого апарату Полтавської обласної ради необхідні для цього документи.
Однак, як встановлено колегією суддів, з огляду на зафіксовані у протоколі НСРД під час цього спілкування висловлювання самої ОСОБА_8 (зокрема, з приводу можливості легко і швидко оформити потрібні документи та інформування ОСОБА_11 про подробиці свого спілкування з Особа 1), судом першої інстанції обґрунтовано надано критичної оцінки наведеної ОСОБА_8 інтерпретації змісту її спілкування з ОСОБА_7 , проте, з огляду на недоведеність стороною обвинувачення факту обізнаності ОСОБА_8 про злочинний план обвинуваченого та недоведеність умисного вчинення ОСОБА_8 дій саме з метою виконання наведеного плану, суд першої інстанції правомірно оцінив надану обвинуваченою інтерпретацію подій саме на її користь.
Належних та беззаперечних доказів зворотнього стороною обвинувачення суду не надано, а тому суд першої інстанції обґрунтовано уважав вірогідним, що ОСОБА_8 , з огляду на її родинні стосунки з ОСОБА_7 , могла сприймати дії ОСОБА_7 як бажання надати матеріальну допомогу безпосередньо їй.
Також наданими стороною обвинувачення доказами та показаннями свідків не доведено, що ОСОБА_8 , виконуючи дії щодо одержання матеріальної грошової допомоги, була обізнана про злочинний умисел ОСОБА_7 та свідомо вчиняла пособництво на заволодіння ОСОБА_7 з використанням свого службового становища грошовими коштами, виділеними для надання матеріальної допомоги громадянам, про що також обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.
Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність дій, вчинення яких доведено безпосередньо щодо ОСОБА_8 , не містить у цьому випадку всіх елементів інкримінованого їй складу злочину, а тому на підставі п.3 ч.1 ст.371 КПК правомірно виправдав її.
Враховуючи вищевикладені та досліджені докази, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора, що суд першої інстанції допустив неповноту, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тобто відсутні підстави для скасування вироку суду, передбачені ст.410, 411 КПК.
Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію як сторони обвинувачення, так і сторони захисту і виклав переконливі мотиви, які ґрунтуються на досліджених доказах, надавши належну правову оцінку.
Щодо інших доводів апеляційної скарги прокурора, то суд апеляційної зауважує, що вони є аналогічними з правовою позицією в суді першої інстанції, які в повній мірі перевірені судом та з наведенням обґрунтованих мотивів відхилені, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так само, відхиляючи твердження прокурора щодо невідповідності призначеного  ОСОБА_7  судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого саме на мінімальній межі від покарання, визначеного ч.4 ст.191 КК, колегія суддів зауважує на взяті до уваги судом першої інстанції обставини щодо позитивних характеристик обвинуваченого, а також особисту його активну участь у сприянні збройним силам України під час захисту від повномасштабної збройної агресії рф.
Отже, під час вирішення питання щодо обраного судом виду і міри покарання, суд апеляційної інстанції доходить висновку про належне виконання судом першої інстанції положень ст.50, 65 КК, а тому вважає, що покарання призначене ОСОБА_7 з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та відповідає принципам його призначення.
За наведених вище мотивів, призначене обвинуваченому основне покарання є справедливим та підстави для його зміни немає.
В поданих прокурором та захисником апеляційних скаргах наведені також інші доводи, проте, виходячи з меж пред`явленого обвинувачення, меж доказування у кримінальному провадженні, а також враховуючи, що такі доводи є дублюванням їх позиції в суді першої інстанції (які були належним чином перевірені останнім, та з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції), вони не потребують детального аналізу, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, а правова оцінка та мотиви суду апеляційної інстанції по всім ключовим доводам сторін, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційних скаргах, викладені вище.
Застосовуючи такий підхід, суд апеляційної інстанції виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, §58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.
Відхиляючи апеляцію, апеляційний суд може, в принципі, просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справах «Хелле проти Фінляндії» (Helle v. Finland), від 19 грудня 1997 року, §59-60, Звіти про судові рішення та ухвали 1997-VIII, «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, §30, від 27 вересня 2001 року, «Степанян проти Вірменії» (Stepanyan v. Armenia), №45081/04, §35, від 27 жовтня 2009 року та «Емель Бойраз» (Emel Boyraz), згадане вище, §74) (рішення «Їлдиз проти Туреччини» (Yildiz v. Turkey), заява №47124/10, від 27 квітня 2021 року, §31), Гарсіа Руїс проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), №30544/96, §26, від 21 січня 1999 року).
Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції надав відповіді на всі вагомі доводи апеляційних скарг як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, а інші аргументи сторін не спростовують висновків суду першої інстанції.
Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення (ч.4 ст.532 КПК). Вирок або ухвала суду, що набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України (ст.533 КПК). У разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню (ч.1, 2 ст.534 КПК).
У відповідності до пункту 1 підрозділу 1 «Підстави для приймання до СІЗО ув`язнених і засуджених» розділу ІІ «Підстави та порядок приймання до СІЗО ув`язнених і засуджених» Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14 червня 2019 року, підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених є, зокрема, вирок суду, що набрав законної сили, про засудження до покарання у виді позбавлення волі стосовно засудженого, який не перебував під вартою.
Тож враховуючи набрання рішенням суду апеляційної інстанції законної сили з моменту його проголошення, призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне визначити наступний порядок його виконання, а саме взяти ОСОБА_7 під варту негайно на виконання вироку.
Відтак, під час ухвалення оскаржуваного вироку судом дотримано передбачені кримінальним процесуальним законодавством вимоги, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування вироку, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційних скаргах, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційних скарг без задоволення. 
Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури  ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого  ОСОБА_7 адвоката  ОСОБА_9  залишити без задоволення.
Вирок Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2024 року залишити без змін.
На виконання вироку ОСОБА_7 взяти під варту негайно.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________                        _____________                         ______________
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                         ОСОБА_3