ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ      
21 травня 2025 року
м. Київ
справа № 361/150/20
провадження № 61-461св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича  В.  В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в складі судді Дутчака І. М. від 17 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Мережко М. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В., від 02 грудня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області (далі - КНП «Броварська БКЛ» Броварської РР Броварської МР, КНП «Броварська БКЛ») про визнання незаконними та скасування наказів про зміну істотних умов праці, оголошення догани та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розміру недоплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати суми, яка підлягає виплаті при звільненні та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 14 червня 2004 року вона працювала на посаді завідувачки аптеки № 1 КНП «Броварська БКЛ».
Працюючи на посаді завідувачки аптеки, вона входила до складу постійно діючої конкурсної комісії для проведення конкурсів на зайняття посад керівників закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та підпорядковані Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (далі- ДОЗ КМР).
ДОЗ КМР направив до КНП «Броварська БКЛ» листи від 11 жовтня та 05 листопада 2019 року за підписом голови конкурсної комісії з проханням забезпечити її (позивачки) участь у запланованих засіданнях. Відповідачем погоджено участь позивачки у запланованих засіданнях.
Разом з тим, 22 листопада 2019 року наказом т.в.о. директора КНП Броварська БКЛ №213, з яким її не було ознайомлено, призначено проведення службового розслідування щодо її участі у засіданнях комісії.
За результатами службового розслідування 28 листопада 2019 року відповідачем складено акт, з яким її ознайомили лише 03 грудня 2019 року, згідно з яким вона допустила порушення посадових обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме: з вересня 2018 року до листопада 2019 року не контролювала ведення табелю обліку робочого часу, не контролювала перебування на робочих місцях працівників аптеки № 1, отримувала заробітну плату за фактично невідпрацьований робочий час, оскільки не перебувала на робочому місці на час прийняття участі в засіданнях вказаної комісії, не виконувала зобов`язань за посадою в цей час.
Наказом директора КНП «Броварська БКЛ» ОСОБА_2 від 03 грудня 2019  року № 576-к її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді догани за неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених посадового інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Вказаний наказ не містить конкретного формулювання допущеного нею порушення трудової дисципліни, яке стало підставою для застосування догани, а тільки містить загальне посилання на порушення нею локальних нормативно-правових актів. Трудовим договором та локальними нормативно-правовими актами на неї не було покладено обов`язки щодо здійснення контролю за веденням табелів обліку робочого часу, перебування на робочих місцях працівників аптеки № 1, нарахування та виплату заробітної плати. 
Таким чином, у відповідача були відсутні будь-які законні підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді догани за невиконання нею обов`язків, що на неї не покладені. 
Крім того, відповідачем порушено визначений законом порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, оскільки жодні пояснення від неї не відбиралися.
Наказом директора КНП «Броварська БКЛ» ОСОБА_2 від 06 грудня 2019  року № 584-к за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України 09 грудня 2019 року її було звільнено з роботи.
Підставою для її звільнення стало перешкоджання та чинення нею спротиву у виконанні своїх обов`язків членам комісії з аудиту аптеки №2, покладених на них наказом директора КНП «Броварська БКЛ» від 29 листопада 2019 року, а також порушення нею вимог етики та деонтології; зупинення роботи структурного підрозділу лікарні аптеки №1, шляхом дозволу підлеглим працівникам у робочий час залишити робочі місця, без попередження про це керівництва лікарні; закриття аптеки №1 у робочий день та час.
Вважає, що при застосуванні до неї дисциплінарного стягнення у виді звільнення, відповідачем не дотримані вимоги, встановлені статтею 149 КЗпП України. Порушення трудової дисципліни, що стали підставою для її звільнення, не стосуються обов`язків, які є складовими її трудової функції та не випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку, з якими вона була б ознайомлена. Крім того, після застосування до неї 03 грудня 2019 року дисциплінарного стягнення у виді догани, вона не допускала будь-яких порушень трудових обов`язків, що в свою чергу свідчить про відсутність систематичності невиконання нею трудових обов`язків.
Всупереч вимогам законодавства, 09 грудня 2019 року її не ознайомили з наказом про звільнення, не видали трудову книжку та не повідомили про належні їй до виплати суми.
Наказ про звільнення та трудову книжку вона отримала 10 грудня 2019 року, тоді як лише 17 грудня 2019 року на її картковий рахунок від відповідача надійшла сума грошових коштів у розмірі 66 729,20 грн.
Наказ №584-к від 06 грудня 2019 року підписаний ОСОБА_2 , який не мав повноважень на прийняття рішення про звільнення та його підписання, оскільки останній призначений на посаду директора КНП Броварська БКЛ всупереч вимогам законодавства без проходження відповідного конкурсу.
Позивачка вважає, що вона була звільнена з порушенням вимог законодавства про працю. У порушення вимог статті 116 КЗпП України їй не було надано розрахунок належних до виплати при звільненні сум, довідку про середню заробітну плату, у порушення статті 117 КЗпП України здійснив затримку виплати належної їй суми при звільненні.
Вважає, що винесені накази щодо зміни істотних умов праці, застосування до неї дисциплінарних стягнень у виді догани та звільнення з роботи є незаконними та такими, що порушують її трудові права, оскільки будь-яких порушень вимог трудового законодавства вона не вчиняла.
Крім того, у листопаді 2019 року їй без дотримання встановлених законом процедур було змінено істотні умови праці, що суттєво вплинуло на розмір її заробітної плати і призвело до неповного розрахунку під час її звільнення.
Також унаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в пережитих моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
З урахуванням викладеного, уточнивши позовні вимоги (т. 1, а. с. 1-2, 15-20, 173-175, т. 2, а. с. 216-217), ОСОБА_1 просила:
- визнати незаконними та скасувати накази директора КНП Броварська БКЛ: 
- про зміну істотних умов праці;
- про оголошення їй догани № 576-к від 03 грудня 2019 року;
- про звільнення її з посади завідувачки аптеки № 1 КНП Броварська БКЛ № 584-к від 06 грудня 2019 року;
- поновити її на роботі на посаді завідувачки аптеки №1 КНП Броварська БКЛ;
- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 09 грудня 2019 року до дня ухвалення судом рішення у справі;
- стягнути недонараховану їй заробітну плату за листопад 2019 року в розмірі 13 998,71 грн;
- стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати сум, що підлягали виплаті їй при звільненні з роботи до дня фактичного розрахунку,
- стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 17 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що ОСОБА_1 не конкретизувала у позовній заяві на підставі якого саме наказу відповідача змінено істотні умови її праці. Такий наказ позивачкою суду не надано та не встановлено його наявності у КНП «Броварська БКЛ». Також ОСОБА_1 не надала суду доказів, які б свідчили про зміну істотних умов праці, що полягало у зменшенні її заробітної плати.
Дослідивши локальні нормативно-правові акти, які визначають функціональні обов`язки ОСОБА_1 , суди встановили, що на ОСОБА_1 як на керівника структурного підрозділу відповідно до її посадової інструкції покладено обов`язки щодо здійснення контролю ведення табелів обліку робочого часу, перебування на робочих місцях працівників аптеки № 1. Зазначені обставини також підтверджуються вироком Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/9633/21 від 21 грудня 2021 року, ухваленим за результатами розгляду судом обвинувального акта у кримінальному провадженні за №12019110130003596 від 26 грудня 2019 року. Встановивши, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала обов`язки щодо здійснення контролю ведення табелів обліку робочого часу, перебування на робочих місцях працівників аптеки № 1, суди виходили з безпідставності вимог про визнавання незаконним та скасування наказу від 03 грудня 2019  року № 576-к про оголошення позивачці дисциплінарного стягнення у виді догани.
Доводи ОСОБА_1 про те, що її звільнення відбулося на підставі подій, які сталися до оголошення догани, суди визнали безпідставними, оскільки догану позивачці оголошено 03 грудня 2019 року за порушення, виявлене 28  листопада 2019 року, та стосується невиконання нею контролю за веденням табелів робочого часу, а звільнення - за інше порушення трудової дисципліни, а саме - перешкоджання членам комісії у здійсненні аудиту аптеки № 2, зупинку роботи аптеки № 1 шляхом дозволу підлеглим працівникам у робочий час залишити робочі місця та закриття аптеки, що відбулося 29 листопада 2019 року та відображено у доповідній записці від 03 грудня 2019 року. При цьому ОСОБА_3 запропоновано надати письмові пояснення з приводу подій, які відбулися 29 листопада 2019 року, однак цим правом позивачка не скористалася.
Оскільки відсутні правові підстави для задоволення вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи, відповідно, не підлягають задоволенню й похідні від неї вимоги про поновлення позивачки на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Виходячи із встановлених обставин та посадового окладу ОСОБА_1 , суди дійшли висновку про те, що за листопад 2019 року їй нараховано 0,5  ставки з урахуванням премії, надбавок за відпрацьовані нею дні у  листопаді 2019 року відповідно до табелю робочого часу, за колективним договором і штатним розписом, після службового розслідування, яким встановлено період часу перебування ОСОБА_1 на робочому місці.
Звертаючись до суду з цією вимогою, позивачка не конкретизувала, з якої саме суми вона вираховувала належну їй заробітну плату за листопад 2019 року, яким чином ця сума нею визначена та чому розмір недонарахованої заробітної плати складає саме 13 998,71 грн.
Доводи позивачки про те, що відповідач КНП «Броварська БКЛ» всупереч вимог статті 116 КЗпП України не здійснив у визначений законом строк виплату їй належних при звільненні з роботи усіх сум, вказуючи, що 10 грудня 2019 року вона ознайомлена з наказом про звільнення, а виплати всіх сум надійшли їй на картку лише 17 грудня 2019 року, - спростовуються матеріалами справи, зокрема відомостями з Реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 10 грудня 2019 року № 206, згідно з яким вказаний відповідач направив відомість та платіжні доручення на виплату позивачу ОСОБА_1 заробітної плати та всіх податків до Державної казначейської служби України10 грудня 2019 року.
Враховуючи, що КНП «Броварська БКЛ» виконано свої зобов`язання перед ОСОБА_1 у строк, встановлений законодавством для перерахування працівнику усіх сум, належних при звільненні, тому підстави для задоволення відповідних вимог відсутні.
Оскільки у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування наказу № 576-к про оголошення догани від 03 грудня 2019 року та наказу № 584-к про звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи судом відмовлено, тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача КНП «Броварська БКЛ» моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, яка має похідний характер від цих основних позовних вимог, задоволенню не підлягає.
Розглядаючи спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що при звільненні ОСОБА_1 з роботи із посади завідуючої аптекою № 1 КНП «Броварська БКЛ» відповідачем не порушено вимог трудового законодавства, тому позов задоволенню не підлягає.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
09 січня 2025 року   ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 17 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 361/150/20.
У лютому 2025 року матеріали цивільної справи № 361/150/20 надійшлидо Верховного Суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 17 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2024 року у справі № 632/822/20,            від 22 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18, від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21, від 18 серпня 2023 року у справі № 638/4433/20, від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18, від 09 вересня 2019 року у справі № 174/780/16-ц, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник оскаржує судові рішення з передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав (вказує на порушення судами норм процесуального права відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову в частині незаконності звільнення позивачки, суди попередніх інстанцій не дослідили докази у справі та не надали їм належної оцінки.
Позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани наказом від 03 грудня 2019 року № 576-К, а звільнено - за події, що передували винесенню цього наказу та мали місце 29 листопада 2019 року.
Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідно щоб допущений ним дисциплінарний проступок носив систематичний характер та був вчинений після притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за попереднє порушення.
Оскільки після застосування до позивачки 03 грудня 2019 року дисциплінарного стягнення у виді догани вона не вчиняла жодного дисциплінарного проступку, висновки судів про законність її звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України є помилковими.
Суди проігнорували недотримання роботодавцем положень статті 149 КЗпП України про те, що при звільненні працівника за вчинення дисциплінарного проступку роботодавець на підставі доповідної записки про порушення трудової дисципліни має зажадати від працівника письмових пояснень, а у випадку відмови останнього у їх наданні, має скласти відповідний акт.
Підставами для звільнення позивачки визначено перешкоджання та чинення нею спротиву у виконанні своїх обов`язків членам комісії з аудиту аптеки № 2, покладених на них наказом директора КНП «Броварська БКЛ» від 29 листопада 2019 року, а також порушення нею вимог етики та деонтології; зупинення роботи структурного підрозділу лікарні аптеки №1, шляхом відправлення підлеглих їй працівників у повному складі з роботи, без попередження про це керівництва лікарні; закриття аптеки №1 у робочий день та час, - не мають жодного відношення до неї, оскільки позивачка працювала завідувачкою аптеки № 1.
Відповідач КНП «Броварська БКЛ» не довів належними та допустимими доказами правомірність накладення ним стягнення на ОСОБА_1 у вигляді догані на підставі наказу № 576-к від 03 грудня 2019 року.
Дії та бездіяльність позивачки, про які зазначено в акті службового розслідування від 28 листопада 2019 року, не входили до її трудової функції.
Суди попередніх інстанцій не дослідили локальні нормативно-правові акти, які визначають функціональні обов`язки ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять посадової інструкції позивачки, затвердженої директором КНП «Броварська БКЛ» Броварської РР та Броварської МР, з якою вона була б ознайомлена, і яка б містила обов`язок завідувача аптеки № 1 щодо ведення табеля обліку робочого часу працівників цієї аптеки.
Жодного наказу про призначення ОСОБА_1 відповідальною за ведення та підписання табелів обліку робочого часу працівників КНП «Броварська БКЛ» Броварської РР та Броварської МР відповідачем не видавалось, що підтверджується матеріалами справи.
Суди не врахували, що позивачку пригнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання нею обов`язків за посадою з вересня 2018 року до листопада 2019 року, тоді як відповідно до частини другої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути накладене на працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відповідач не надав суду акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у дати, зазначені у акті службового розслідування.
Наказ про оголошення позивачці догани належним чином не мотивований.
Під час вирішення цієї справи суди попередніх інстанцій помилково врахували обставини, встановлені вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2021 року у справі № 361/9633/21. Суди неправильно застосували положення статті 82 ЦПК України.
Наказом КНП «Броварська БКЛ» БРР та БМР № 11-к від 08 січня 2019 року ОСОБА_1 встановлено надбавку за суміщення посади провізора аптеки № 1 на час вільної ставки з окладом 0,5 ставки.
У листопаді 2019 року позивачці не тільки не було нараховано та виплачено заробітну плату у повному розмірі (з урахуванням розміру окладу, надбавки за вислугу років та складність, премії, доплату за підвищення категорії), а й не враховано доплату за суміщення посад.
При цьому службове розслідування щодо перебування позивачки на робочому місці проведено вже після нарахування та виплати їй заробітної плати у листопаді 2019 року у зменшеному розмірі.
Недоплату за листопад 2019 року позивачка пов`язує зі зміною істотних умов праці, про які її роботодавець не повідомив.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзивах на касаційну скаргу, поданих до суду у лютому 2025 року, представники КНП «Броварська БКЛ» - адвокат Польська М. О. та адвокат Піхотний М. Д. заперечують проти доводів ОСОБА_1 , просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Відзив представника КНП «Броварська БКЛ» - адвоката Польської М. О. мотивований безпідставністю доводів касаційної скарги, які спростовуються сукупністю досліджених під час розгляду справи доказів та не впливають на правильність вирішення судами попередніх інстанцій спору по суті. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.
Позивачка неодноразово підтверджувала факт її відсутності на робочому місці у зв`язку з участю у засіданні комісії ДОЗ Київської міської державної адміністрації (далі - ДОЗ КМДА), у тому числі і в дати, вказані в акті службового розслідування від 28 листопада 2019 року.
Саме ОСОБА_1 уповноважена на ведення табеля обліку робочого часу працівників аптеки № 1 КНП «Броварська БКЛ».
Відзив представника КНП «Броварська БКЛ» - адвоката Піхотного М. Д. мотивований обґрунтованістю висновків судів попередніх інстанцій про те, що при звільненні ОСОБА_1 з роботи з посади завідуючої аптекою № 1 КНП «Броварська БКЛ» відповідачем не порушено вимоги трудового законодавств.
Враховуючи це, суди правомірно відмовили у задоволенні її позову.
Доводи касаційної скарги дублюють доводи позовної заяви та апеляційної скарги, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки судів.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
14 червня 2004 року наказом № 98-к позивач ОСОБА_1 прийнята на посаду завідуючої лікарняної аптеки Броварської центральної районної лікарні (після реорганізації та зміни назви - КНП «Броварська БКЛ») (т. 1, а. с. 59).
Наказом № 1792/к ДОЗ КМДА від 10 вересня 2018 року «Про утворення постійної діючої конкурсної комісії для проведення конкурсів на зайняття посад керівників закладів охорони здоров`я, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, та підпорядковані ДОЗ виконавчого органу КМР (КМДА)» ОСОБА_1 включено в склад комісії як члена громадської організації «Центр розвитку системи охорони здоров`я». 10 вересня 2019 року наказом № 1384/к ДОЗ КМДА склад комісії поновлено (т. 1, а. с. 32 зворот).
11 жовтня та 05 листопада 2019 року на адресу директора КНП «Броварська БКЛ» ОСОБА_2 від голови постійно діючої конкурсної комісії надійшли листи, з проханням забезпечити участь співробітника КНП «Броварська БКЛ», представника громадської організації «Центр розвитку системи охорони здоров`я», члена постійно діючої комісії для проведення конкурсів на зайняття посад керівників закладів охорони здоров`я, ОСОБА_1 у роботі конкурсної комісії в жовтні 2019 року в наступні дні: 15, 16, 18, 21, 22, 23, 25, та 29, у листопаді 2019 року - 5, 7, 8, 12, 14, 15, 19, 20, 21, 22, 25, 26, 27, 28, 29 (т. 1, а. с. 34, 35).
Матеріали справи не містять відповіді директора КНП «Броварська БКЛ» на вказані листи.
З метою об`єктивної перевірки фактів та з`ясування всіх обставин щодо роботи структурних підрозділів у частині отримання коштів від жителів міста Бровари та Броварського району, інших громадян України та іноземних громадян при наданні платних медичних послуг, викладених у рапорті головного бухгалтера від 25 вересня 2019 року про зароблені відділеннями кошти було створено комісію з проведення перевірок щодо роботи структурних підрозділів КНП «Броварська БКЛ», т.в.о директора Павлін Г. І. 19 листопада 2019 року був виданий відповідний наказ за № 212 «Про проведення перевірки» (т. 1, а. с. 73).
Також з метою перевірки обставин щодо відсутності на робочому місці завідуючої аптекою лікарні ОСОБА_1 (у дні засідання постійно діючої комісії ДОЗ КМДА для проведення конкурсів на зайняття посад керівників закладів охорони здоров`я у жовтні та листопаді 2019 року) та на підставі листа ДОЗ КМДА вих. № 061-10678/09 від 05 листопада 2019 року, т.в.о директора Павлін Г.І. 22 листопада 2019 року видано наказ за № 213 «Про створення комісії щодо службового розслідування у зв`язку з відсутністю на роботі» (т. 2, а. с. 96).
На виконання наказу № 213 від 22 листопада 2019 року т.в.о. директора КНП «Броварська БКЛ» 28 листопада 2019 року комісією проведено службове розслідування за фактами, викладеними у листі ДОЗ КМДА, щодо завідувача аптеки № 1 ОСОБА_1 , за наслідками якого складено акт службового розслідування (т. 1 а. с. 32-33).
Відповідно до акта службового розслідування від 28 листопада 2019 року комісія встановила, що ОСОБА_1 у період з вересня 2018 року до листопада 2019 року (у певні дні) брала участь в засіданні комісії ДОЗ м. Києва. Разом з тим, ОСОБА_1 , використовуючи своє службове становище, з корисливою метою, діючи виключно у своїх інтересах, надавала вказівки підпорядкованому відповідальному працівнику аптеки № 1 на складання табелів обліку використання робочого часу, а саме фармацевту ОСОБА_4 щодо підпису табелів обліку використання робочого часу з вересня 2018 до листопада 2019 року з неправдивими відомостями про відпрацьований ОСОБА_1 час на посаді завідувача аптекою № 1, хоча ОСОБА_1 було відомо, що вона свої посадові обов`язки завідувача аптекою № 1 у зазначені вище дні засідання комісії не виконувала та на роботу фактично вона не виходила.
На підставі довідки головного бухгалтера комісія встановила витрату бюджетних коштів на оплату праці завідувача аптеки № 1 ОСОБА_1 за дні відсутності у зазначений період на загальну суму 13 539,87 грн. 
29 листопада 2019 року комісією складено акт про відсутність працівників аптеки № 1 на роботі о 14.20 год. 29 листопада 2019 року. ОСОБА_1 повідомила, що відпустила працівників додому та не попередила керівництво лікарні про відсутність працівників аптеки № 1 у робочий час на робочих місцях.
Актом встановлено, що ОСОБА_1 вела себе грубо, зухвало, без дотримання умов етики і деонтології, вимог субординації.
Комісією, за наслідками проведення розслідування та складання акта, запропоновано: оголосити ОСОБА_4 та ОСОБА_1 догани; повернути в бюджет безпідставно отримані ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 13 539, грн.
02 грудня 2019 року відбулося засідання комісії КНП «Броварської БКЛ» зі службового розслідування, оформлене протоколом № 2 від 02 грудня 2019  року, на якому розглядалося питання ознайомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із актом службового розслідування. ОСОБА_1 було ознайомлено з актом службового розслідування та на її прохання комісією надано їй час до 12.00 год. 03 грудня 2019 року для надання нею письмових пояснень на акт службового розслідування (т. 1, а. с. 80).
03 грудня 2019 року о 13.00 год., у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 у встановлений строк письмових пояснень на акт службового розслідування, комісією КНП «Броварської БКЛ» складено акт (т. 1, а. с. 83).
Також 03 грудня 2019 року на підставі акта службового розслідування від 28 листопада 2019 року, протоколу засідання № 2 від 02 грудня 2019 року, акта від 03 грудня 2019 року, відповідно до результатів службового розслідування винесено наказ № 576-к про оголошення ОСОБА_1 догани за невиконання обов`язків, встановлених посадовою інструкцією та розділом ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку (т. 1, а. с. 30).
Крім того, 03 грудня 2019 року комісією КНП «Броварської БКЛ» складено доповідну записку про аудит аптеки № 2, згідно з якою під час проведення аудиту кас аптечних пунктів аптеки № 2, встановлено обставини, що свідчать про перешкоджання посадовими особами аптеки № 1 та аптеки № 2 роботі членів комісії, про що складені відповідні рапорти. При вирішення питання усунення перешкод при перевірці аптечного пункту № 2 аптеки № 2, що територіально знаходиться поряд із приміщенням аптеки № 1, працівниками лікарні виявлено факт відсутності в повному складі працівників структурного підрозділу лікарні - аптеки № 1 на робочих місцях у приміщенні аптеки в робочий час. Завідувачу аптеки № 1 ОСОБА_1 запропоновано надати письмові пояснення та отримати пояснення від своїх підлеглих, які були відсутні на робочих місцях 29 листопада 2019 року. Комісія виснувала, що за перешкоджання та супротив у виконанні членами комісії своїх обов`язків, безпосередньо покладених на них наказом директора, за порушення вимог етики та деонтології, за зупинку роботи цілого структурного підрозділу лікарні - аптеки № 1, шляхом дозволу підлеглим працівникам у робочий час залишити робочі місця без попередження керівництва лікарні в повному складі та закриття аптеки № 1 у робочий день в робочий час, доцільно застосувати до завідувача аптекою № 1 ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - звільнення з роботи. Підставою для складання вказаної вище доповідної записки стала доповідна записка щодо аудиту кас аптеки № 2, рапорт членів комісії та акт про відсутність працівників на роботі (т. 2, а. с. 106-107).
Відповідно до актів від 03 грудня 2019 року ОСОБА_3 запропоновано надати письмові пояснення з приводу подій, що відбулися 29 листопада 2019 року та викладені у вказаній вище доповідній записці, однак такі пояснення позивачкою комісії КНП «Броварської БКЛ» не надано.
04 грудня 2019 року директор КНП «Броварської БКЛ» ОСОБА_2 звернувся до голови районного профспілкового комітету медичних працівників ОСОБА_5 з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору із завідувачем аптеки № 1 ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за порушення нею вимог етики та деонтології, зупинку роботи цілого структурного підрозділу лікарні - аптеки № 1 та уже накладеного на неї дисциплінарне стягнення у виді догани наказом № 576-к від 03 грудня 2019 року (т. 1 а. с. 84).
06 грудня 2019 року відбулося засідання районного профспілкового комітету медичних працівників, яке оформлене протоколом № 5, на якому надано згоду на розірвання трудового договору із завідувачем аптеки № 1 ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 85).
Наказом директора КНП «Броварська БКЛ» від 06 грудня 2019 року № 584-к на підставі доповідної записки від 03 грудня 2019 року, протоколу № 5 засідання профкому КНП «Броварська БКЛ» від  06  грудня 2019 року, витягу з наказу про оголошення догани № 576-к від 03 грудня 2019 року, завідуючу аптеки № 1 ОСОБА_1 звільнено з посади з 09 грудня 2019 року за систематичне не виконання без поважних причин обов`язків покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку, згідно із пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 31).
Із зазначеним наказом про звільнення позивач ОСОБА_1 ознайомлена 10 грудня 2019 року, що підтверджується її підписом у цьому наказі. В цей же день ОСОБА_1 отримала трудову крижку.
Також 10 грудня 2019 року КНП «Броварської БКЛ» направило відомості та платіжні доручення на виплату ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі 66 729,20 грн, які зареєстровані Броварським управління ДКСУ та взяті на облік (т. 1, а. с. 88-94).
На підставі фактів, встановлених комісією під час службового розслідування щодо використання завідомо підробленого документа, 26 грудня 2019 року КНП «Броварська БКЛ» звернулося до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочинів, передбачених статтями 358, 366 КК України, на підставі чого 26 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження за № 12019110130003596 за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України (т. 1, а. с. 95).
02 серпня 2021 року фармацевту ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою-четвертою статті 358 КК України.
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2021 року у справі № 361/9633/21 ОСОБА_4 засуджено за частинами другою-четвертою статті 358 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі статті 75 КК України засуджену звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням відповідно до статті 76 КК України обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Указаним вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2021 року, який набрав законної сили, встановлено що, працівник аптеки № 1 та підлегла ОСОБА_1 - ОСОБА_4 тривалий час із 2018 року до листопада 2019 року, знаючи про те, що завідувач аптекою не виконувала своїх обов`язків, вносила завідомо неправдиві відомості до табелю обліку робочого часу та подавала їх для підпису до бухгалтерії КНП «Броварської БКЛ».
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2023 року за клопотанням в. о. начальника Броварського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області Руденко М. І. звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2021 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання незаконними та скасування наказів: про зміну істотних умов праці, оголошення догани та звільнення; поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розміру недоплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати суми, яка підлягає виплаті при звільненні та відшкодування моральної шкоди.
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статей21 та139 КЗпП України працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про зміну істотних умов праці та стягнення недоплаченої заробітної плати
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).
Обґрунтовуючи підстави позову у вказаній частині, ОСОБА_1 посилалася на те, що їй у листопаді 2019 року незаконно та без дотримання встановлених процедур змінено істотні умови праці, що суттєво вплинуло на розмір її заробітної плати.
Разом з цим, позивачка не конкретизувала на підставі якого саме наказу відповідача, який вона просить визнати незаконним та скасувати, змінено істотні умови її праці. Відповідний наказ позивачка до матеріалів справи не долучила.
Натомість суди попередніх інстанцій встановили, що такий наказ відповідачем КНП «Броварська БКЛ» не видавався.
ОСОБА_1 не підтвердила належними, допустимими та достатніми доказами обставини зміни істотних умов праці, що призвело до зменшення її заробітної плати.
Відповідно до матеріалів справи суди встановили, що посадовий оклад ОСОБА_1 як завідувачки аптеки № 1 КНП «Броварська БКЛ» не змінювався, зменшення розміру отриманої заробітної плати позивачки відбулося відповідно до фактично відпрацьованого нею робочого часу після проведеної відповідачем перевірки, що не є зміною істотних умов праці в розумінні вимог законодавства.
Будь-якого іншого обґрунтування зазначеної вимоги позовна заява не містить.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про зміну істотних умов праці.
З огляду на це, є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що внаслідок зміни істотних умов праці мала місце недоплата заробітної плати за листопад 2019 року.
Крім того, згідно з розрахунковим листом за листопад 2019 року ОСОБА_1 нараховано за 21 календарний день зарплату в загальному розмірі 7 226,32 грн, з яких: оклад за посадою 2 036,50 грн, за вислугу років - 740,33 грн, премія - 3000 грн, за складність та нап. - 987,11 грн, підвищення за кат. - 431,27 грн, індексація - 31,11 грн, аванс - 5 000 грн; відраховано: податок на доходи - 1 300,74 грн, профсоюзні внески - 42,26 грн, відрах. на підтримку - 108,39 грн, випл. з/пл. на картку - 774,93 грн (т. 1, а. с. 119).
20 вересня 2022 року актом службового розслідування встановлено, що в копії табелю обліку використання робочого часу і підрахунку заробітної плати № 1 за листопад 2019 року з 01 до 30 листопада у ОСОБА_1 кожного робочого дня місяця за п`ятиденним робочим тижнем відмічено 4 години її перебування на робочому місці. Повторно розглянувши копію табелю обліку використання робочого часу і підрахунку заробітної плати № 1 за листопад 2019 року, комісія вирішила наступне: внести зміни в акт службового розслідування від 28 листопада 2019 року та викласти перший абзац третьої сторінки в наступній редакції "…перебуває на роботі 4 години з оплатою цих днів 0,5 ставки з урахуванням премії, надбавок" (т. 3 а. с. 69-70).
Таким чином, виходячи із зазначених обставин та посадового окладу ОСОБА_1 в розмірі 4 073 грн, встановлено, що за листопад 2019 року їй нараховано 0,5 ставки з урахуванням премії, надбавок за відпрацьовані нею дні у листопаді 2019 року, відповідно до табелю робочого часу, за колективним договором і штатним розписом, після службового розслідування, яким встановлено період часу перебування ОСОБА_1 на робочому місці.
При цьому ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цією вимогою, не конкретизувала, з якої саме суми вона вираховувала належну їй заробітну плату за листопад 2019 року, яким чином дана сума нею порахована та чому розмір недонарахованої заробітної плати складає саме 13 998,71 грн, відповідних доказів суду не надала.
Оскільки ОСОБА_1 не довела обставин щодо ненарахування та невиплати їй заробітної плати у вказаному нею розмірі в сумі 13998,71 грн, суди попередніх інстанцій обгрунтовано виходили з відсутності підстав для задоволення позову у цій частині вимог.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани
Згідно зі статтею 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.
Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 643/7954/17.
Відповідно до статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням роботодавця і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.
Роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності за невиконання обов`язків, не обумовлених трудовим договором, і про які працівник не був поінформований належним чином.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 343/1678/19 (провадження № 61-10738св20), на яку заявниця посилається у касаційній скарзі.
З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2019 року на підставі акта службового розслідування від 28 листопада 2019 року, протоколу засідання № 2 від 02 грудня 2019 року, акта від 03 грудня 2019 року, відповідно до результатів службового розслідування директором КНП «Броварська БКЛ» винесено наказ № 576-к про оголошення ОСОБА_1 догани за невиконання нею обов`язків, встановлених посадовою інструкцією та розділом ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку (т. 1, а. с. 30).
Актом службового розслідування від 28 листопада 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 не контролювала перебування на робочих місцях працівників аптеки № 1 та ведення табелю.
На спростування викладеного позивачка суду зазначила, що дії та бездіяльність, про які зазначено в акті службового розслідування від 28 листопада 2019 року, не входили до її трудової функції.
Згідно із посадовою інструкцією завідувача аптеки ОСОБА_1 основним завданням завідувача аптеки позивача є організація роботи та здійснення керівництва аптекою відповідно до чинного законодавства (пункт 1.1). Завідувач аптеки призначається на посаду наказом головного лікаря Броварської ЦРЛ (пункт 1.2). Завідувач аптеки підпорядковується безпосередньо головному лікарю Броварської ЦРЛ (пункт 1.3). У своїй роботі завідувач аптеки керується, зокрема, правилами внутрішнього трудового розпорядку та цією посадовою інструкцією (пункт 1.4). 
До основних функціонально-посадових обов`язків завідувача аптеки, передбачених пунктом 2.1 вказаної інструкції, входить, зокрема: здійснення контролю за правильністю розстановки та раціональним використанням кадрів, за дотриманням працівниками аптеки графіків відпусток та графіків виходу на роботу, а також за забезпеченням своєчасної заміни тимчасово відсутніх працівників; проведення розподілу обов`язків між працівниками аптеки; забезпечення дотримання працівниками Правил внутрішнього трудового розпорядку; здійснення контролю ведення фінансово-господарської діяльності аптеки з наступним забезпеченням проведення повного, якісного і своєчасного первинного обліку та повного і достовірного відображення результатів зазначеної фінансово-господарської діяльності у первинному бухгалтерському обліку з наступним оформленням встановленої звітної документації та своєчасною передачею останньої до централізованої бухгалтерії (т. 1, а. с. 62-67).
Відповідно до пунктів 13, 17 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП «Броварська БКЛ» працівники лікарні повинні додержуватися трудової дисципліни, вчасно приходити на роботу, використовувати робочий час для продуктивної праці. Кожен працівник зобов`язаний відмітити свій прихід на роботу до початку роботи, а по закінченню робочого дня залишити своє робоче місце в порядку, встановленому у КНП «Броварська БКЛ» (т. 1, а. с. 68-72).
За змістом пункту 18 вказаних Правил директор або уповноважений ним керівник, зобов`язаний організувати облік приходу на роботу працівників.
Згідно із роз`ясненням Міністерства праці та соціальної політики України від 13 травня 2010 року за № 140/13/116-10 табель обліку робочого часу - документ первинного обліку, який необхідний для обліку використання робочого часу працівників, а також для контролю над дотриманням установленого режиму роботи, розрахунків із працівниками по заробітній платі, отримання інформації про відпрацьований час, складання статистичної звітності.
Типова форма № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», затверджена наказом Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці. На практиці табель використовується також для інших цілей, тому підприємство при необхідності має право застосовувати й іншу форму табеля, але при цьому обов`язковим для респондентів є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці.
Табель відкривають першого числа кожного місяця й передають до бухгалтерії двічі на місяць для: коригування розрахунків за першу половину місяця (аванс) і розрахунку заробітної плати за місяць.
За умови, якщо кількість працівників є невеликою, Табель зазвичай ведуть фахівці бухгалтерії. На великих підприємствах Табель ведуть кадровики або навіть уводиться така посада, як табельник (коли багато цехів, структурних підрозділів, різні умови робочого часу тощо). Також ці функції може бути покладено на керівників підрозділів або їхніх підлеглих.
Заповнений табель підписує відповідальна особа (бухгалтер, кадровик або табельник) чи керівник структурного підрозділу.
Надавши оцінку вказаним роз`ясненням, Правилам внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП «Броварська БКЛ» та посадовій інструкції завідувача аптеки, суди попередніх інстанцій дійти цілком правомірного висновку про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді завідувача аптеки № 1, була керівником структурного підрозділу та її посадовою інструкцією на неї покладено обов`язки щодо здійснення контролю ведення табелів обліку робочого часу, перебування на робочих місцях працівників аптеки № 1.
Зазначені обставини також підтверджуються вироком Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/9633/21 від 21 грудня 2021 року, ухваленим за результатами розгляду судом обвинувального акта у кримінальному провадженні за № 12019110130003596 від 26 грудня 2019 року, яким встановлено що ОСОБА_4 , яка була працівником аптеки № 1 та підлеглою ОСОБА_1 , тривалий час з 2018 року до листопада 2019 року, знаючи про те, що завідувач аптекою № 1 ОСОБА_1 не виконувала своїх обов`язків, вносила завідомо неправдиві відомості до табелю обліку робочого часу та подавала їх для підпису до бухгалтерії КНП «Броварська БКЛ» (т. 3, а. с. 52-60).
Аргументи позивачки про те, що матеріали справи не містять посадової інструкції завідувача аптеки, затвердженої саме директором КНП «Броварська БКЛ» Броварської РР та Броварської МР, з якою вона була б ознайомлена, і яка б містила обов`язок завідувача аптеки № 1 щодо ведення табеля обліку робочого часу працівників цієї аптеки, - мають формальний характер, оскільки ґрунтуються на підставі зміни назви комунального підприємства та не спростовують суті питання, пов`язаного з неналежним виконанням позивачкою посадових обов`язків.
Водночас, матеріали справи містять копію посадової інструкції завідувача аптеки ОСОБА_1 , затверджену головним лікарем Броварської Центральної районної лікарні ОСОБА_2 , за змістом якої до обов`язків завідувача аптеки № 1 входить, зокрема організація роботи та здійснення керівництва аптекою, здійснення контролю за дотриманням працівниками аптеки графіків відпусток та графіків виходу на роботу, забезпечення дотримання працівниками Правил внутрішнього трудового розпорядку, здійснення контролю ведення фінансово-господарської діяльності аптеки з наступним забезпеченням проведення повного, якісного і своєчасного первинного обліку та повного і достовірного відображення результатів зазначеної фінансово-господарської діяльності у первинному бухгалтерському обліку з наступним оформленням встановленої звітної документації та своєчасною передачею останньої до централізованої бухгалтерії (т. 1, а. с. 62-67, т. 4, а. с. 21-26).
Зазначена посадова інструкція завідувача аптеки містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з її змістом.
Таким чином, аргументи позивачки про те, що матеріали справи не містять посадової інструкції завідувача аптеки, з якою вона була б ознайомлена, і яка б містила обов`язок завідувача аптеки № 1 щодо ведення табеля обліку робочого часу працівників цієї аптеки, - спростовуються зазначеним вище.
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не дослідили локальні нормативно-правові акти, які визначають функціональні обов`язки ОСОБА_1 , так і передбачається порядок їх розробки та затвердження, - спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.
Також в контексті оцінки підстав, якими позивачка обґрунтовує незаконність наказу про оголошення їй догани, а саме що їй не було вручено для ознайомлення акт перевірки та не було відібрано від неї пояснення, суди правильно вказали на їх необґрунтованість.
На виконання вимог статті 149 КЗпП України 02 грудня 2019 року на засіданні комісії КНП «Броварської БКЛ» зі службового розслідування позивачку ознайомлено зі складеним актом перевірки та на прохання ОСОБА_1 їй було надано час до 12.00 год. 03 грудня 2019 року для подання письмових пояснень на акт службового розслідування (т. 1 а. с. 80).
03 грудня 2019 року о 13.00 год., у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 у встановлений строк письмових пояснень на акт службового розслідування, комісією КНП «Броварської БКЛ» складено акт (т. 1, а. с. 83).
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про порушення роботодавцем строків притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності.
Так, відповідно до акта службового розслідування від 28 листопада 2019 року встановлено, що приймаючи участь в засіданні комісії ДОЗ м. Києва у період з вересня 2018 року до листопада 2019 року, ОСОБА_1 , використовуючи своє службове становище, з корисливою метою, діючи виключно у своїх інтересах, надавала вказівки підпорядкованому відповідальному працівнику аптеки № 1 на складання табелів обліку використання робочого часу щодо підпису табелів обліку використання робочого часу з вересня 2018 до листопада 2019 року з неправдивими відомостями про відпрацьований ОСОБА_1 час на посаді завідувача аптекою № 1.
Відповідно до частини другої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути накладене на працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку
Таким чином, вчинене ОСОБА_1 порушення є триваючим у часі і, враховуючи момент припинення порушення - листопад 2019 року, роботодавець наклав відносно позивачки дисциплінарне стягнення 03 грудня 2019 року з дотриманням вимог частини другої статті 148 КЗпП України.
З огляду на це, доводи позивачки щодо незаконності оголошення їй догани обґрунтовано відхилені судами.
Висновки судів попередніх інстанцій щодо безпідставності вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 03 грудня 2019 року за № 576-к про оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани, - правильні, оскільки підтверджуються матеріалами справи та узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини у вказаній частині вимог.
Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
За змістом статті 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 
від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 742/4121/18 (провадження 
№ 61-15025св20), від 20 липня 2022 року у справі № 724/1592/21 (провадження № 61-4383св22) тощо. 
Тобто при звільненні працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП слід враховувати, що працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чиним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково.
У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Іншими словами, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.
Надаючи оцінку законності звільнення позивачки на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, суди попередніх інстанцій встановили, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувачки аптеки № 1 КНП Броварська БКЛ 
№ 584-к від 06 грудня 2019 року відповідає вимогам трудового законодавства, його прийняттю передувало оголошення ОСОБА_1 догани на підставі наказу № 576-к від 03 грудня 2019 року. Оголошення догани позивачці 03 грудня 2019 року стосується порушення, виявленого 28  листопада 2019 року щодо невиконання нею контролю за веденням табелів робочого часу, а звільнення - за інше порушення трудової дисципліни - перешкоджання членам комісії у здійсненні аудиту аптеки № 2, зупинку роботи аптеки № 1 шляхом відправки підлеглих працівників у робочий час з робочих місць та закриття аптеки, що відбулося 29 листопада 2019 року та відображено у доповідній записці від 03 грудня 2019 року. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками та вважає їх передчасними з огляду на таке.
Зі змісту статей 147, 149 КЗпП України вбачається, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани або звільнення може бути застосовано окремо лише за одне порушення трудової дисципліни.
При цьому звільнення працівника на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України можливе лише у випадку систематичного невиконання працівником трудових обов`язків.
Систематичним порушенням вважається таке, яке вчинено після притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та полягає у тому, що, незважаючи на застосування дисциплінарного стягнення, працівник знову скоїв порушення.
Таким чином звільненню працівника за вказаною нормою за повторне вчинення дисциплінарного проступку має передувати попереднє притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2024 року у справі № 632/822/20 (провадження № 61-8742св23), на яку позивачка посилається у касаційній скарзі.
У постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 604/1157/19 провадження № 61-1144св22, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, вказано, що під систематичним невиконанням зазвичай необхідно розуміти неодноразове (тобто два і більше разів) здійснення цих вчинків. Проте умовою звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є факт повторного здійснення працівником протиправної винної дії після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
У постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17 зазначено, що для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни потрібно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
У постанові Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 216/1431/19 (провадження № 61-4942св23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що систематичним невиконанням обов`язків буде вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Разом з тим у справі, яка переглядається, суди зазначених правових висновків не врахували, крім формальної оцінки оспорюваних наказів про застосування до позивачки заходів дисціплінарного характеру не перевірили її доводів про необхідність доведення роботодавцем саме систематичного невиконання обов`язків, яке має місце після притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та полягає у тому, що, незважаючи на застосування дисциплінарного стягнення, працівник знову скоїв порушення.
Після застосування згідно з наказом від 03 грудня 2019 року дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі, зокрема, акта службового розслідування від 28 листопада 2019 року, звільнення ОСОБА_1 06 грудня 2019 року стало заходом стягнення за ще один виявлений роботодавцем проступок, який мав місце 29 листопада 2019 року.
Водночас суди не встановили обставин порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни саме між 03 та 06 грудня 2019 року.
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про систематичність невиконання ОСОБА_1 трудових обов`язків та правомірність її звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України є передчасними, оскільки такими, що систематично не виконують без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, є працівники, які вже отримували дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни і після цього порушили її знову.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 641/5616/20 провадження № 61-11536св21, на яку є посилання у касаційній скарзі.
З огляду на викладене Верховний Суд в цій справі дійшов висновку про обґрунтованість наведених в касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Аналогічні вказаним вище доводам позивачки є доводи її апеляційної скарги, які залишились без уваги суду апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій у вказаній частині вимог не можуть вважатися законними та обґрунтованими, оскільки висновки судів є передчасним, зробленими на підставі неповного з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, на які послалася позивачка в касаційній скарзі, суди дійшли передчасного висновку про законність її звільнення. Задоволення позовної вимоги про поновлення на роботі залежить від вирішення питання щодо законності звільнення працівника, а тому за фактичних обставин справи не може бути вирішеним на стадії касаційного перегляду справи.
Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди
У справі, що переглядається, обґрунтованість вимог позивачки щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залежатиме від висновків суду щодо наявності/відсутності порушення трудових прав позивачки під час її звільнення, тому висновки судів про відмову у задоволенні означених вимог є передчасними і судові рішення в цій частині підлягають скасуванню.
Водночас, під час нового розгляду справи у випадку, якщо суд дійде висновку про незаконність звільнення позивачки і необхідності її поновлення, слід врахувати таке.
Частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
В контексті положень указаної норми виплата працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу не обмежується річним строком у випадку, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника.
Враховуючи тривалий розгляд цієї справи ( ОСОБА_1 пред`явила позов у січні 2020 року), при вирішенні позову у цій частині вимог слід надати оцінку тому, чи реалізація позивачкою її процесуальних прав не сприяла тривалому розгляду справи. 
Так, як слідує з матеріалів справи, протягом розгляду справи у суді першої інстанції, позивачка неодноразово змінювала підстави позову та уточнювала його, залучала до розгляду нових представників, що потребувало відкладення та перенесення судових засідань за клопотаннями позивачки, зверталася з клопотанням про зупинення провадження до вирішення іншої справи. 
Також ОСОБА_1 ініціювала призначення у справі експертизи з питань, які згідно з постановою Київського апеляційного суду від  17 жовтня 2023 року не впливали на можливість встановлення обставин справи та надання їх оцінки судом.
Отже, з метою правильного застосування положень частини другої статті 235 КЗпП України, слід надати оцінку послідовності реалізації позивачкою її процесуальних прав та встановити, чи вчинення нею окремих процесуальних дій вплинуло на тривалість розгляду справи.
За таких обставин, рішення місцевого суду та постанова апеляційного суду в частині вимог про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не досліджені належним чином зібрані докази, внаслідок чого не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені ними судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Броварська БКЛ» Броварської РР та Броварської МР про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін і ухвалити в означеній частині законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
В іншій частині вимог ОСОБА_1 , а саме про визнання протиправним і скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани та про зміну істотних умов праці, судові рішення є законними і обґрунтованими, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України слід залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409-411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області про визнання протиправним і скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, про зміну істотних умов праці та стягнення недоплаченої заробітної плати залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович