ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/833/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/3241/21 Категорія: на ухвалу 	Піньковський  Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І., 

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2025 року (у складі судді Піньковського Р.В.) про залишення позову без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про правовий статус земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2025 позов ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2025 та передати справу до суду першої інстанції для вилучення її з бази даних.
В обґрунтування скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, а саме з порушенням строку розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст. 275 ЦПК України. Також вказує, що суд помилково розцінив застереження від 26.02.2025 як заяву про залишення позову без розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача – це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія – це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц, від 28.01.2019 у справі № 619/1146/17-ц, від 02.12.2020 у справі № 202/2600/15-ц, від 26.07.2024 у справі № 736/1209/20.
Як вбачається з матеріалів справи 26.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
З липня 2021 року справа перебувала у провадженні декількох суддів Уманського міськрайонного суду Черкаської області. 
Ухвалою судді Піньковського Р.В. від 22.08.2024 справа прийнята до свого провадження та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12 год 00 хв 31 жовтня 2024 року (а.с. 23).
Як вбачається з протоколу судового засідання від 31.10.2024 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 12 год 00 хв 13 січня 2025 року (а.с. 29).
Згідно з протоколом судового засідання від 13.01.2025 суд ухвалив відкласти судове засідання на іншу дату і час у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 34).
26.02.2025 ОСОБА_1 подано застереження, в якому зазначив, що суддя зловживає своїми повноваженнями, оскільки, загальний термін розгляду даної справи складає 44 місяці. Просив припинити провадження по справі (а.с. 39).
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано заяву про припинення провадження по справі.
Однак, з даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Тобто, суд може залишити позов без розгляду лише якщо відповідна заява позивача подана до початку розгляду справи по суті. В іншому випадку суд не вправі залишати без розгляду позов на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.
Відповідно до ч. 2 ст. 259 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
В даному випадку відкриття першого судового засідання відбулося 31.10.2024, а відтак з цього моменту розпочався розгляд справи по суті, що підтверджується протоколом судового засідання. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту заяви ОСОБА_1 від 26.02.2025 не вбачається, що вона є саме заявою про залишення позову без розгляду. 
Отже, оскільки жоден із визначених ст. 257 ЦПК України процесуальних випадків не настав та матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про залишення його позову без розгляду, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення даного позову без розгляду помилковим та таким, що є непропорційним втручанням у захищене гарантіями ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на доступ до суду.
Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене вище, оскільки судом постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2025 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2025 року про залишення позову без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар