ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

20 травня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/5998/24
Головуючий у першій інстанції – Ляшко Р. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/926/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 27 березня 2025 року (місце ухвалення – м. Носівка, дата складення повного судового рішення – 27.03.2025) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
                                     В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року ТОВ «Санфорд Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування посилалось на те, що 09.10.2018 між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № С-001-035088-18-980, за умовами якого максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 7000 грн; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних; строк користування лімітом кредитної лінії - 365 днів з моменту отримання клієнтом прав використання коштів кредитної лінії, з можливістю пролонгації дії кредитної лінії (за умови прийняття Банком відповідного рішення), розмір обов`язкового мінімального платежу визначається згідно з Тарифами Банку та ДКБО; діє індивідуальний порядок внесення суми обов`язкового мінімального платежу, за яким розрахунковою датою є число кожного календарного місяця, яке відповідає числу дня оформлення договору; днем сплати обов`язкового мінімального платежу за попередній розрахунковий період є останній операційний день платіжного періоду.
Вказує, що Банк свої зобов`язання перед клієнтом за Угодою та ДКБО виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши клієнту 7000 грн в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою, а відповідач свої зобов`язання за Угодою виконав частково, сплатив Банку в рахунок погашення основного боргу та сплати процентів лише 6030 грн, останній платіж здійснено 15.11.2019. 
За доводами позову, 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (далі - клієнт 1) та ТОВ «ФК «Сонаті» (далі - ТОВ «ФК Сонаті», фактор 1) був укладений договір факторингу № 16/11-23 (далі договір факторингу 1), за умовами якого клієнт 1 відступає фактору 1, а фактор 1 приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта 1 за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт 1 відступає фактору 1 за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом 1, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників і електронному вигляді (додаток № 3) клієнтом 1 фактору 1 засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписанні вважається невід`ємною частиною цього договору. 
Як зазначає позивач, відповідно до договору факторингу 1 фактор 1 виконав свої зобов`язання перед клієнтом 1, що підтверджується відповідними платіжними документами.
Також клієнт 1 і фактор 1 підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований Реєстр Боржників, тому стверджує, що фактор 1 набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-001-035088-18-980 від 09.10.2018.
Також позивач посилається, що 29.12.2023 між ТОВ «ФК «Сонаті» (далі - клієнт 2) та ТОВ «Санфорд Капітал» (далі - ТОВ «Санфорд Капітал», фактор 2) був укладений договір факторингу № 29/12-23 (далі - договір факторингу 2), за умовами якого клієнт 2 відступає фактору 2, а фактор 2 приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта 2 за плату та на умовах, визначених цим договором.
Як зазначає позивач, умови оплати договору факторингу 2 повністю виконані фактором 2, що підтверджується відповідними платіжними документами.
Тому позивач вважає, що відповідно до умов факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами і відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло і право вимоги до ОСОБА_1 за Угодою про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-001-035088-18-980 від 09.10.2018.
Позивач вказує, що заборгованість ОСОБА_1 за Угодою № С-001-035088-18-980 від 09.10.2018 станом на 16.11.2023 становить 19906,02 грн з яких: заборгованість за основним боргом – 6997,96 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками – 12908,06 грн.
За твердженням позивача, оскільки остання видаткова операція за БПР відповідачем здійснена за рахунок кредитного ліміту відбулась 28.12.2019, то останній платіжний період для внесення обов`язкового мінімального платежу сплив 09.01.2020, тому вся заборгованість відповідача є простроченою починаючи з цієї дати і до моменту відступлення прав за вказаним зобов`язанням (16.11.2023) Банк не проводив нарахування процентів на заборгованість, штрафних санкцій та пені.
Також враховуючи приписи ст. 625 та п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, як стверджує позивач, ОСОБА_1 має також сплатити: інфляційні втрати - 3758,54 грн; 3 % річних - 1268,03 грн за період починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору з 10.01.2020 до 23.02.2022 включно. 
У позові ТОВ «Санфорд Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 24932,59 грн, з яких: заборгованість за основним боргом – 6997,96 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками – 12908,06 грн, інфляційні втрати – 3758,54 грн, три проценти річних – 1268,03 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5200 грн.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 16.10.2024 цивільну справу за позовом ТОВ «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, передано за підсудністю до Носівського районного суду Чернігівської області.
Заочним рішенням Носівського районного суду від 27.03.2025 позов ТОВ «Санфорд Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» заборгованість за Угодою № С-001-035088-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 09.10.2018 у розмірі 19906, 02 грн та судовий збір у розмірі 1934,04 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Враховуючи положення ст. 512, 516, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Також за висновком суду, оскільки Угодою про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-001-035088-18-980 від 09.10.2018 встановлено процентну ставку за користування коштами кредитної лінії у розмірі 24 % річних, а також що за договором факторингу № 29/12-23, укладеним між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал», право вимоги за інфляційними втратами та 3% річних не передавалось, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «Санфорд Капітал» - адвокат Маслюженко М.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Носівського районного суду від 27.03.2025 скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» заборгованості, що складається з інфляційних втрат в сумі 3758,54 грн, трьох відсотків річних у сумі 3758,54 грн та в частині відмови у стягненні витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5200 грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги.
За доводами скарги рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому таке рішення підлягає скасуванню в такій частині, а позовна заява задоволенню у повному обсязі.
В обґрунтування доводів заявник посилається, що договори факторингу між первісними кредиторами та позивачем укладені в належній формі, відповідають вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, містять додатки, де вказано всі первісні договори кредитів з відповідачем та суми заборгованості за ними, відомостей про визнання вказаних договорів недійсними суду не надано.
Як вказує заявник, позивачем надано суду повні копії договорів факторингу, засвідчені копії Актів прийому-передачі реєстрів боржників з підписами та печатками відповідних посадових осіб сторін договору, тому вважає, що відповідно до умов договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023  ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо Заборгованості Боржників за Первинними Договорами.
Також заявник посилається, що в силу приписів ст. 524, 533-535, 625 ЦК України та враховуючи правові висновки Великої Палати, викладені у постановах від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2024 у справі № 522/3342/22, позивач як кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Заявник стверджує, що з урахуванням умов договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті», ні за договором факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, укладеним між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» не містять обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги, що узгоджується з приписами ст. 514 ЦК України, тому вважає, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України і стягнення на користь позивача, визначених цією нормою законодавства, сум, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.
Також вважає, що право кредитора (в тому числі і будь-якого наступного) на отримання з боржника суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є його безумовним правом, яке виникає при простроченні виконання боржником грошового зобов`язання і не залежить від волі первісного (попереднього) кредитора. Дані зобов`язання (сплата інфляційний втрат і 3% річних) є, певним чином, похідними, оскільки вони можуть виникнути лише при наявності основної грошової заборгованості.
Крім того, заявник не погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні вимоги про стягнення на користь ТОВ «Санфорд Капітал» витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки реєстр боржників від 09.04.2024, який був складений до Договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, а також акт приймання-передачі послуг правничої допомоги №2 від 10.05.2024, які і досліджувались судом першої інстанції є такими, що помилково надані серед додатків до вказаної позовної заяви, проте в матеріалах справи були наявні і правильні документи, а саме: реєстр боржників від 15.07.2024, укладений до Договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 (додаток №10) і акт приймання-передачі послуг правничої допомоги № 4 від 12.08.2024 (додаток №11), відповідно у яких наявна інформація щодо ОСОБА_1 .
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Поштова кореспонденція (копія ухвали про відкриття апеляційного провадження), направлена за зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_1 (а.с. 66) повернулась до апеляційного суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 123).
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 09.10.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 була укладена Угода № С-001-035088-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (а.с. 28 зворот -29), за умовами якої Банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня (надалі - рахунок), операції за якими можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCart (надалі - кредитна картка).
Відповідно до п. 3, 3.1-3.4 Угоди Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку (надалі – кредитна лінія та/або кредит) на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 7000 грн.; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних; розмір обов`язкового мінімального платежу визначається згідно з Тарифами Банку про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж.
По продукту «Сard Blanche Blue ID INS Cross+» діє індивідуальний порядок внесення суми обов`язкового мінімального платежу за яким розрахунковою датою є число кожного календарного місяця, яке відповідає числу дня оформлення Договору. Днем сплати обов`язкового мінімального платежу за попередній розрахунковий період є останній операційний день платіжного періоду (п.3.5, 3.6 Угоди).
Відповідно до п. 4 Угоди повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та Договором, в т.ч. черговість погашення вимог банку здійснюватимуться згідно умов Договору, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою: www.ideabank.ua. Підписанням Угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, які зазначені в п. 5.11 Угоди.
Укладаючи Угоду про відкриття Кредитної лінії обслуговування Кредитної картки, сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п. 5, 5.1 Угоди).
Клієнт, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Банку зобов`язаний оплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (п. 5.9 Угоди).
Відповідно до п. 5.11 Угоди згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка складає 124,74 %. Загальна вартість кредитної лінії складає 581,70 грн. за кожні 1000 грн використаної Кредитної лінії. Вказані показники діють за умовами своєчасного погашення клієнтом грошових зобов`язань за Угодою, за дії процентної ставки, вказаної у п. 3.3 Угоди та за умови використання коштів з кредитної лінії з використанням Кредитної картки на розрахунки за товари/послуги.
Відповідно до п. 3 Паспорта споживчого кредиту строк кредитування - 12 місяців, мета отримання кредиту - споживчі цілі (а.с. 37 зворот).
За матеріалами справи, Угода № С-001-035088-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 09.10.2018 та Паспорт споживчого кредиту від 09.10.2018 підписані відповідачем власноручно.
Банк свої зобов`язання перед клієнтом за Угодою та ДКБО виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 7000 грн в межах кредитного ліміту, а відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 40-43).
Судом також встановлено, що 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» був укладений договір факторингу №16/11-23, за умовами п. 2.1 якого клієнт 1 відступає фактору 1, а фактор 1 приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта 1 за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 18-24). 
Відповідно до п. 2.2 договору факторингу 1 права вимоги, які клієнт 1 відступає фактору 1 за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом 1, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників і електронному вигляді (додаток № 3) клієнтом 1 фактору 1 засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписанні вважається невід`ємною частиною цього договору. 
Відповідно до п. 5.1 договору факторингу 1 права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта 1 до фактора 1 саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього договору.
Відповідно до п. 5.2 договору факторингу 1 в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього договору, клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами.
Відповідно до п. 4.1. договору факторингу 1, фактор 1 виконав свої зобов`язання перед клієнтом 1, що підтверджується відповідними платіжними документами: платіжна інструкція № 566 від 17.10.2023 на суму 200000 грн; платіжна інструкція № 608 від 17.11.2023 на суму 2 795 777 грн (а.с. 51 – 51 зворот).
Згідно друкованого реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023  ТОВ «ФК «Сонаті» набуло права грошової вимоги до відповідача за Угодою про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-001-035088-18-980 від 09.10.2018 у розмірі 19906,02 грн з яких: заборгованість за основним боргом - 6997,96 грн; заборгованість за відсотками - 12 909,06 грн (а.с. 27 зворот).
Пунктом 5.4. договору факторингу 1 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право.
Також, як убачається з матеріалів справи, 29.12.2023 між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» був укладений договір факторингу № 29/12-23 (договір факторингу 2), за умовами якого клієнт 2 відступає фактору 2, а фактор 2 приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта 2 за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 11 ворот – 17). 
Відповідно до п. 2.2 договору факторингу 2 права вимоги, які клієнт 2 відступає фактору 2 за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі 201460702,30 грн, що складає розмір заборгованості боржників перед клієнтом 2, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників і електронному вигляді (додаток № 3) клієнтом 2 фактору 2 засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписанні вважається невід`ємною частиною цього договору. 
Умови оплати, визначені п. 4.1 вказаного договору, повністю виконані фактором 2, що підтверджується відповідними платіжними документами на загальну суму 2 933 447,18 грн (а.с. 55-57).
Відповідно до п. 5.1 договору факторингу 2 права вимоги вважаються такими, що перешли від клієнта 2 до фактора 2 з моменту підписання сторонами договору факторингу 2.
Згідно витягу з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за Угодою про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-001-035088-18-980 від 09.10.2018 у розмірі 19906,02 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 6997,96 грн; заборгованість за відсотками - 12908,06 грн (а.с. 25 зворот).
Відповідач свої зобов`язання за угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією виконав лише частково, сплатив банку в рахунок погашення кредитної заборгованості суму 6030 грн, останній платіж здійснено 15.11.2019.
Згідно довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за Угодою № С-001-035088-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 09.10.2018 станом на 16.11.2023 складає 19906,02 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 6997,96 грн.; заборгованість за відсотками - 12908,06 грн (а.с. 26).
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023. ТОВ «Санфорд Капітал» та ТОВ «ФК «Сонаті» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи положення ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Також за висновком суду, оскільки Угодою про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-001-035088-18-980 від 09.10.2018 встановлено процентну ставку за користування коштами кредитної лінії у розмірі 24 % річних, а також що за договором факторингу № 29/12-23, укладеним між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал», право вимоги за інфляційними втратами та 3% річних не передавалось, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині. 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Санфорд Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 19906,02 грн учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині відмови в задоволенні вимог ТОВ «Санфорд Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат у сумі 3758,54 грн та 3% річних у розмірі 1268,03 грн та в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу.
З висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині про відмову в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, враховує наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

Судом правильно встановлено, що ТОВ «Санфорд Капітал» надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за кредитним договором № С-001-035088-18-980 від 09.10.2018, укладеним з ОСОБА_1 , на підтвердження чого у справі наявні:
- копія договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, укладений між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» (а.с. 11 зворот – 17);
- копія друкованого реєстру боржників № 1 від 16.11.2023 (а.с. 26 зворот – 27);
- копія договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023, укладений між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» (а.с. 18-24);
- копія друкованого реєстру боржників від 15.07.2024 (а.с. 25-25 зворот);
- копії платіжної інструкції в національній валюті № 566 від 17.10.2023 платіжної інструкції №608 в національній валюті від 17.11.2023 (а.с. 51 – 51 зворот);
- копії платіжної інструкції в національній валюті №13 від 29.12.2023, платіжної інструкції №1 від 28.02.2024, платіжної інструкції №3 від 29.02.2024, платіжної інструкції №4 від 29.02.2024, платіжної інструкції №5 від 29.02.2024 (а.с. 55, 55 зворот, 56, 56 зворот, 57).
Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Санфорд Капітал» права вимоги та права на позов до ОСОБА_1 .
Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи скарги про те, що позивач як кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи наступне.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права на вимогу (частини 1, 2 статті 1078 Кодексу).
Як вбачається зі змісту договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті», а також договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд капітал», вони не містять положень щодо права фактора на нарахування останнім відповідальності за ст. 625 ЦК України, а саме інфляційних втрат та 3% річних, за переданими правами вимогами.
З копії друкованого реєстру боржників №1 від 16.11.2023 до договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 та витягу з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, вбачається щодо боржника ОСОБА_1 передана заборгованість за основним боргом та заборгованість за відсотками. ПАТ «Ідея Банк» суми за ст. 625 ЦК України не нараховувались.
При цьому, позивач просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з 10.01.2020 до 23.02.2022 включно, а договори факторингу укладені 16.11.2023 та 29.12.2023.
Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього інфляційних втрат в сумі 3758,54 грн та трьох процентів річних у сумі 1268,03 грн відсутні.
Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних відсутні, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є обґрунтованим і скасуванню не підлягає. 
Разом з тим, є обґрунтованими доводи скарги про необґрунтовану відмову в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як убачається з матеріалів справи, у зв`язку з частковим задоволенням позову на 79,84% (19906,02 грн/ 24932,59 грн х 100%), судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» судовий збір у розмірі 1934,04 грн з урахуванням понижуючого коефіціенту (2422,40 грн х 79,84%).
У позовній заяві представник позивача, крім іншого, просив суд стягнути на його користь судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5200 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів ТОВ «Санфорд Капітал» здійснював адвокат Маслюженко М.П. на підставі ордеру на надання правової допомоги серії АЕ № 1310920, виданим Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» на підставі договору про надання правової допомоги №1/04 від 01.04.2024 (а.с. 50 зворот)
01.04.2024 між ТОВ «Санфорд Капітал» (клієнт) та АО «Альянс ДЛС» (АО) укладено договір про надання правничої допомоги № 1/04 (а.с. 58 зворот - 62). За умовами договору клієнт доручає, а АО зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного договору, правничу допомогу, у відповідальності до завдання клієнта, а клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити винагороду. Способи та методи надання правничої допомоги обираються об`єднанням на власний розсуд у межах норм чинного законодавства України з обов`язковим погодженням із клієнтом (п. 1.1. договору).
Згідно з п. 1.2. договору юридичними діями по стягненню заборгованості, які вчиняє об`єднання за цим договором є комплекс дій, спрямованих на стягнення проблемної заборгованості, а саме представництво інтересів клієнта у місцевих судах (загальних, господарських, адміністративних, апеляційних судах (загальних (з розгляду цивільних і кримінальних справ), господарських, адміністративних), Верховному Суді та в судах в його складі, таких як: касаційний адміністративний суд, Касаційний господарський суд, Касаційний кримінальний суд, Касаційний цивільний суд, в Великій палаті Верховного Суду та третейських судах, з усіма правами без виключення, які надані законодавством України позивачу, відповідачу, третій особі, цивільному позивачу, цивільному відповідачу, представнику потерпілого та захиснику по господарським, адміністративним, цивільним, кримінальним справам та справам про адміністративне правопорушення; в органах Державної виконавчої служби України, у всіх її управліннях та територіальних, районних та міських відділах, при взаємодії з приватними виконавцями, в органах внутрішніх справ, слідчих органах та органах національної поліції, прокуратури.
Відповідно до п. 2.1. договору протягом 2 (двох) робочих днів після укладання цього договору, а також протягом дії договору, клієнт складає та передає об`єднанню відповідні реєстри боржників.
Реєстр складається на основі договорів, права вимоги до боржників за якими належить клієнту, та по яким наявна заборгованість на дату складання відповідного реєстру (п.п. 2.1.1. договору).
Відповідний реєстр боржників вважається переданим клієнтом та отриманим об`єднанням з моменту підписання його сторонами. Строк надання правничої допомоги починається з дня підписання сторонами відповідного реєстру боржників та надання об`єднанню всіх необхідних документів (розрахунків заборгованості, виписок, копій кредитних договорів, квитанцій про сплату судового збору тощо) (п.п. 2.2.1. договору).
15.07.2024 між ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС» укладено реєстр боржників до договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024, згідно якого на виконання умов п. 2.1. договору, клієнт передав, а об`єднання отримало в роботу даний реєстр прав вимог щодо наступних боржників, зокрема: ОСОБА_1 за кредитним договором С001-035088-18-980 від 09.10.2018, загальна сума заборгованості якого складає 19906,02 грн, з яких: 6997,96 грн - заборгованість за основним боргом; 12908,06 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 25).
Згідно акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 12.08.2024 убачається, що ОСОБА_1 є боржником, підписанням цього акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги сторони підтверджують, що об`єднання надало клієнту наступні послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника - 1 година - 1200 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника - 1 година - 4000 грн. Загальна сума складає 5 200 грн (а.с. 35 зворот).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження розміру таких витрат і підлягають стягненню на користь позивача.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, відсутності заперечень позивача щодо їх розміру, апеляційний суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Маслюженко М.П. у суді першої інстанції підлягають частковому відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позову на 79,84%, сума стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд капітал» витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи судом першої інстанції складає 4151,68 грн (5200 грн х 79,84%).
З врахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції, в іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції є законним обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильних висновків в цій частині не спростовують.
Крім того, заявлені вимоги про вирішення питання розподілу судових витрат під час апеляційного розгляду справи задоволенню не підлягає, враховуючи, що рішення в оскаржуваній частині про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» задовольнити частково.
Заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 27 березня 2025 року в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (юридична адреса: вул. Сімферопольська, буд. 21, приміщення 68, 69, м. Дніпро Дніпропетровської області, ЄДРПОУ – 43575686) витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 4151,68 грн.
В іншій оскаржуваній частині заочне рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 20.05.2025.

Головуючий                                                 Судді :