Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       22 травня 2025 року                                          м. Рівне

Справа № 567/339/25
Провадження № 33/4815/478/25

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю:
захисника – Волошина І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Волошина І.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Острозького районного суду Рівненської області від 30 квітня 2025 року, –

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 30 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано таким, що вчинив правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
З матеріалів справи слідує, що 15.02.2025 року приблизно о 20:00 год. в м. Острог по пр-ту Незалежності Рівненської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на дорожнє огородження (відбійник), що призвело до перекидання автомобіля на ліву сторону та пошкодження транспортного засобу.
Крім того, 15.02.2025 року приблизно о 20:00 год. в м. Острог по пр-ту Незалежності Рівненської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.
В поданій апеляційній скарзі захисник Волошин І.В. просить постанову суду скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Зазначає, що в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП він вину визнав, однак суд не правильно встановив обставини події, оскільки проігнорував інформацію про наявність ковзання на дорожньому покритті, що стало причиною ДТП. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що є порушенням ч.2 ст.266 КУпАП, оскільки відеозапис працівників поліції не був безперервним, тому його не можна вважати належним доказом, і саме тому показання свідків набувають ключового значення як єдиний безпосередній доказ обставин здійснення огляду на стан сп`яніння. Наголошує, що судом також не враховано довідки з КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» №75/01-23/24 від 21.02.2025 року, з якої вбачається, що 15.02.2025 року внаслідок ДТП ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження, серед яких струс головного мозку, до симптомів якого входить запаморочення, нудота, порушення координації рухів, дезорієнтація, що могли бути помилково сприйняті працівниками поліції як ознаки алкогольного сп`яніння, а також довідку ВЛК від 22.04.2024 року, яка підтверджує наявність у ОСОБА_1 хронічних захворювань, що могли бути причиною ознак, помилково сприйнятих як алкогольне сп`яніння.
Зауважує, що в матеріалах справи міститься відеозапис, на якому зафіксовано, як ОСОБА_4 безпосередньо після ДТП наносить удари по голові ОСОБА_1 , штовхає його, валить на землю та висловлюється на його адресу нецензурною лайкою разом з компанією чоловіків, тому ОСОБА_1 , побоюючись за своє життя та здоров`я, у розмові з працівниками поліції заперечував факт керування автомобілем. На підтвердження реальної загрози ОСОБА_1 подав до відділення поліції заяву про вчинення щодо нього кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.296 КК України, матеріали за якою направлені до військової частини, де проходить службу ОСОБА_4 , для притягнення його до відповідальності за хуліганські дії.
Заслухавши доводи захисника Волошина І.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з таких підстав. 
Постанова суду першої інстанції в частині доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП ніким не оскаржується, а тому апеляційний суд не наводить доказів на підтвердження таких висновків суду першої інстанції.
Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки відмовився (а.с.6);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 направлено до медичного закладу. Огляд у медичному закладі не проводився (а.с.7);
- відеофайлу з нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі (файл 0010, час 03:00).

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не встановлюється від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що відмова від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.
Апеляційний суд зазначає, що надані стороною захисту довідки про можливий струс мозку або хронічні захворювання не спростовують факту відмови від огляду, який належним чином зафіксований у матеріалах справи, і не звільняють особу від обов`язку пройти медичний огляд у присутності працівників поліції. 
Інші аргументи захисту, зокрема стосовно побиття ОСОБА_1 з боку цивільних осіб та подій після ДТП, не мають юридичного значення для кваліфікації адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не стосуються моменту фіксації порушення і не впливають на правомірність вимоги про проходження огляду.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 36, 38 КУпАП в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення, а саме за ч.1 ст.130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

 
Постанову Острозького районного суду Рівненської області від 30 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Волошина І.В. – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду                 О.І. Полюхович