Дата документу 24.04.2025 Справа № 335/3232/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/3232/24                                                  Пр. № 22-ц/807/130/25 	Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
        24 квітня 2025 року                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 червня 2024 року у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (надалі – КОНЦЕРН «МТМ») до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-10), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів  ОСОБА_3 ,   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_5 та ОСОБА_4  заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.09.2018 року по 29.02.2024 року на загальну суму 83200,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у період з 01.09.2018 по 29.02.2024 позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії, постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 83200,79 грн., від сплати якої на користь позивача відповідачі у добровільному порядку ухиляються. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Крамаренко І.А.(а.с.33). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.42)провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2024 року (а.с.56-58) позов КОНЦЕРНУ «МТМ» у цій справі задоволено.
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_1 ),  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ),     ОСОБА_5  (РНОКПП НОМЕР_3 ),  ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, за період з 01.09.2018 по 29.02.2024 у розмірі 83200,79 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Стягнуто з   ОСОБА_5  (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_4  (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2024 року (а.с.88-89) заяву відповідача  ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2024 року у цій справі залишено без задоволення.
За заявою інших відповідачів    ОСОБА_3 ,    ОСОБА_5 та  ОСОБА_4  у цій справі вищезазначене заочне рішення судом першої інстанції ще не переглядалось.
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач  ОСОБА_1  в особі представника  ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (а.с.93-98) просила заочнерішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову позивача в частині стягнення з відповідачів  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_4  заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.09.2018 року по 29.02.2024 року в розмірі 83200,79 грн. відмовити, а також стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати, які були понесені нею у зв`язку з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції.
В автоматизованому порядку 24.10.2024 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С.(а.с.106). Ухвалою апеляційного суду від 25.10.2024 року (а.с.107-109) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 30.10.2024 року (а.с.110). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 31.10.2024 року (а.с.111-112), справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.113).
Оскільки, згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову (83200,79 грн. - а.с. 3) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,)0 грн. * 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Всі учасники цієї справине скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1  у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, відпустка судді-доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка - а.с.187), участь судді - члена колегії Подліянової Г.С. у підготовці для підтримання кваліфікації суддів судових палат у цивільних справах апеляційних судів Національною школою суддів України у період з 14.04.2025 року по 18.04.2025 року (довідка - а.с.188).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача  ОСОБА_1  в особі представника  ОСОБА_2  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Проте, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 грудня 2024 року (а.с.157-159) провадження у цій справі в частині позовних вимог КОНЦЕРНУ «МТМ» до   ОСОБА_5  про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги зупинено до припинення перебування відповідача  ОСОБА_5  у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, в порядку часткового задоволення його заяви відповідача    ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 про зупинення провадження у цій справі (а.с. 118-124).
За таких обставин, апеляційний суд міг би переглядати вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише в іншій незупиненій частині, а саме в частині вирішення позовних вимог КОНЦЕРНУ «МТМ» до     ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 ,    ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у цій справі.
Однак, відповідач   ОСОБА_1  у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі в особі її представника просила скасувати вищезазначене заочне рішення повністю (тобто до 4 (чотирьох) відповідачів), а ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні лише до 3 (трьох) відповідачів, а саме: до неї -  ОСОБА_1  та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 .
При цьому, апеляційним судом також встановлено, що раніше ухвалою апеляційного суду від 13.12.2024 року (а.с.157-159) провадження у цій справі в частині вирішення оскаржуваним заочним рішенням судом першої інстанції позовних вимог КОНЦЕРНУ «МТМ» до  ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_5 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Крім цього, апеляційним судом також встановлено, що лише за заявою 1 (одного) відповідача -   ОСОБА_1  про його перегляд вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції переглядалось (ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2024 року – а.с. 88-89).
При цьому, матеріали цієї справи не містять належних та допустимих доказів того, що   ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції мала право діяти та діяла у тому числі в інтересах будь-яких інших відповідачів у цій справі та зокрема ОСОБА_5  та ОСОБА_4  (відповідні довіреності інших відповідачів ОСОБА_5  та ОСОБА_4  на представництво їх інтересів у цій справі на ім`я відповідача  ОСОБА_1  відсутні). 
А в силу вимог ст. 287 ч. 4 ЦПК України лише у разі залишення судом першої інстанції у цій справі без задоволення заяв інших відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та  ОСОБА_4 про перегляд вищезазначеного заочного рішення, останні (інші відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ) у тому числі будуть мати право на оскарження вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції в загальному (апеляційному) порядку.
Таким чином, апеляційний суд не має права переглядати по суті в апеляційному порядку вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи в частині:
- вирішення позовних вимог позивача до інших всіх відповідачів,    ОСОБА_3 ,    ОСОБА_5 та  ОСОБА_4 , окрім апелянта  ОСОБА_1 , - до перегляду судом першої інстанції вищезазначеного заочного рішення саме за їх заявами чи інших осіб, які мають право подавати ці заяви від їх імені у цій справі, 
- та в зупиненій частині провадження у цій справі відносно вирішення позовних вимог позивача до відповідача    ОСОБА_5 у тому числі - до припинення перебування відповідача ОСОБА_5 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України та виходив із такого.
Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та іншими нормативно-правовими актами України.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 28.03.2024,  ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 , з 03.06.1987 по теперішній час (а.с.34).
Відповідно до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 28.03.2024, ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.02.2000 по теперішній час (а.с.38).
Відповідно до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 28.03.2024, ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.07.1979 по теперішній час (а.с.40).
Згідно із довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідачі   ОСОБА_1 , ОСОБА_4  та ОСОБА_3 мають заборгованість за надані послуги за період з 01.09.2018 по 29.02.2024 у розмірі 83200,79 грн., особовий рахунок № НОМЕР_4 (а.с.21).
Відповідно до розрахунку суми нарахувань та накопиченої заборгованості, оплата за надані послуги за вказаною адресою здійснювалась частково, у зв`язку із чим, за період з 01.09.2018 по 29.02.2024 у відповідачів   ОСОБА_1 , ОСОБА_4  та ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 83200,79 грн., особовий рахунок № НОМЕР_4 (а.с.22-25).
Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі - Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії. постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач (індивідуальний) – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії – фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Теплова енергія – це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення – це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8).
Відповідно до частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
02.10.2021 року на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі».
З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами   ОСОБА_1 , ОСОБА_4  та ОСОБА_3  було укладено Типовий індивідуальний договір № 600553396 про надання послуги з теплової енергії та послуги гарячої води (а.с.26-31).
Послуги з опалення квартири не відносяться до тих, які не надаються виключно мешканцям житла, а одночасно забезпечують утримання житла в належному стані, тож відповідачі   ОСОБА_1 , ОСОБА_4  та ОСОБА_3 в даному випадку є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються за вказаною адресою.
Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ч. 1 ст. 612 ЦК України.
Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Позивачем, як доказ на підтвердження позовних вимог надано розрахунок заборгованості, довідку щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, згідно з якими відповідачі     ОСОБА_1 , ОСОБА_4  та ОСОБА_3 мають заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.09.2018 по 29.02.2024 на загальну суму 83200,79 грн.
Приймаючи до уваги, що відповідачами   ОСОБА_1 , ОСОБА_4  та ОСОБА_3 не було жодним чином доведено, що у них відсутній борг перед позивачем, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачами   ОСОБА_1 , ОСОБА_4  та ОСОБА_3 , також не спростовано, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів   ОСОБА_1 , ОСОБА_4  та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2018 по 29.02.2024, є обґрунтованими та такими, що підлягають у цій справі задоволенню.
Апеляційний перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду, в межах доводів вищезазначеної апеляційної скарги   ОСОБА_1 в особі її представника, вважає його правильним, а заочне рішення суду першої інстанції у цій частині таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Заочне рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду, відповідає.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду, а лише відображають позицію цього відповідача ОСОБА_1 при розгляді її вищезазначеної заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с.93-105), яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Оскільки, судом першої інстанції при розгляді вищезазначеної заяви відповідача ОСОБА_1  про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_1  у вказаній справі зареєстрована саме за вищезазначеною адресою: АДРЕСА_1 (інформація УДРФО Департаменту реєстраційних послуг від 27.03.2024 року - а.с.34-35).
Таким чином, судом першої інстанції уся судова кореспонденція, та зокрема судові повістки на судові засідання у цій справі, призначені судом першої інстанції на 25.04.2024 року (а.с.51), 22.05.2024 року (а.с.53) та 17.06.2024 року (а.с. 55 – в якому було ухвалене оскаржуване заочне рішення) у тому числі на ім`я відповідача ОСОБА_1  правильно направлялась саме на вищевказану адресу, проте, конверти, що надсилались у тому числі на ім`я відповідача ОСОБА_1  на вказану адресу повернулися на адресу суду першої інстанції без вручення з відмітками поштового відділення «адресат відсутній» (а.с. 44, 52, 54). Оскільки, в силу вимог ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України днем вручення судової повістки є …день проставляння у поштовому відправленні відмітки про… відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Крім того, із змісту ухвали суду першої інстанції вбачається (а.с.88-89), що судом першої інстанції було правильно встановлено додатково таке: «…25.04.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4  – адвоката Працевитого Г.О. про відкладення розгляду справи (а.с.47-50). Вказані обставини свідчать про обізнаність відповідача ОСОБА_4 як про перебування вказаної справи у суді так і про призначення судових засідань, зокрема, ураховуючи, що адвокат зареєстрований у системі «Електронний суд». Водночас, виходячи із суті заяви про перегляд заочного рішення, заявниця ОСОБА_1 у суді першої інстанції зазначала про те, що вона та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , тривалий час мешкають за іншою адресою разом, що, враховуючи вищевикладене, свідчить про те, що вказані відповідачі були обізнані про судові засідання по вказаній справі, в які не з`явилися жодного разу. Так, перше судове засідання було призначено на 25.04.2024 на 11.20 год., яке відкладено судом першої інстанції за вищевказаним клопотання представника відповідача на 22.05.2024 на 11.30 год. Вказане судове засідання також було відкладено у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, на 17.06.2024 на 13.30 год., в яке відповідачі не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Отже, відповідачі у цій справі належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду вказаної цивільної справи, однак у судові засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали…Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обов`язки…».
В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Тому, правильно зазначено судом першої інстанції у вищезазначеній ухвали від 18.09.2024 року у тому числі, що : «…на час постановлення вищезазначеного оскаржуваного заочного рішення відповідач  ОСОБА_1 була належним чином та завчасно повідомлена про дату та час судових засідань. Вжиті судом заходи щодо повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи відповідали чинному положенню ЦПК України на час її розгляду. Згідно із положеннями ст.285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Відповідно до ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов. Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку. Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання. Разом із тим, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення. Судом встановлено, що заявниця – відповідач ОСОБА_1  у своїй вищезазначеній заяві про перегляд заочного рішення не вказала та не надала достатніх доказів, у розумінні ст. 76 ЦПК України, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, не були враховані судом під час ухвалення заочного рішення та спростовували висновки суду, наведені в заочному рішенні суду від 17.06.2024. Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у нього законних підстав для скасування вищезазначеного заочного рішення за заявою відповідача ОСОБА_1  та правильно залишив без задоволення її вищезазначену заяву про перегляд заочного рішення у цій справі…».
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Сторона відповідача ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції при перегляді вищезазначеного заочного рішення за заявою цього відповідача ОСОБА_1 , про його перегляд належних, допустимих доказів суду першої інстанції у спростування позову позивача у цій справі в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та стороною відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.
Не можуть бути доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, надані апеляційному суду повторно   ОСОБА_1 у цій справі докази, а саме: - акт підтвердження фактичного місця проживання особи (а.с.103), - довідка про кількість мешканців за адресою (а.с.104), які вже були предметом дослідження в суді першої інстанції у цій справі (а.с.68-69), та яким останній вже надав належну оцінку у вищезазначеній ухвалі від 18.09.2024 року про залишення без задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі (а.с. 88-89), з якою погоджується апеляційний суд.  
Плата за послуги з централізованого опалення вищезазначеної квартири відповідачів нараховується позивачем КОНЦЕРНОМ «МТМ» пропорційно опалюваній площі цієї квартири на всіх зареєстрованих у цій квартирі осіб незалежно від їх проживання (не проживання – у тому числі з підстав, що інший відповідач «… ОСОБА_3  чинить перешкоди  ОСОБА_1 …в користуванні квартирою, фактично виселив …. ОСОБА_1 …. з квартири, двері не відкриває. Вказане порушення …інтересів є тривалим, на сьогодні вирішується питання щодо примусового вселення прописаних в даній квартирі осіб. Вказане свідчить про те, що хоча заявник прописаний в даній квартирі – фактично він не користується комунальними послугами в зв`язку з фактичним не проживанням в ній з поважних причин…» - зміст апеляційної скарги ОСОБА_1  а.с. 96) у цій квартирі,якщо остання не є приватизованою та не належить на праві власності лише конкретним особам. 
При цьому, апеляційним судом встановлено, що якщо відповідач ОСОБА_1  дійсно фактично проживала за іншою адресою, хоча акт (а.с.103) та довідка (а.с.104) не є належними доказами останнього у цій справі, а лише таким доказом у цій справі мало бути рішення суду про встановлення факту проживання відповідача ОСОБА_1 за іншою адресою у певний період нарахування заборгованості з будь-яких підстав (останнє у цій справі відсутнє та апеляційному суду стороною відповідача ОСОБА_1  не надано), але яка не знімалась з реєстрації за адресою вищезазначеної квартири, по якій позивачем у цій справі нараховано вищезазначену заборгованість, виключно на свій розсуд, останнє не звільняє  ОСОБА_1  саме від її солідарного обов`язку з іншими зареєстрованими у цій квартирі особами сплати нею вищезазначеної заборгованості у вищезазначений період у вищезазначеної квартирі її зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання за адресою:  АДРЕСА_1 .  Оскільки, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Так, в силу вимог чинного законодавства плата за послуги позивача з централізованого постачання гарячої води нараховувалась за відповідними своєчасно поданими відповідачами показами своєчасного повіреного лічильника гарячої води у вищезазначеній квартирі у період, коли гаряча вода взагалі подавалась позивачем мешканцям м. Запоріжжі у багатоквартирні будинки м. Запоріжжя чи за кількістю зареєстрованих осіб, якщо лічильник був відсутній у цій квартирі або несвоєчасно повірений. Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною апелянта апеляційному суду не надані. Розрахунок позивача щодо розміру солідарної заборгованості відповідача ОСОБА_1 у цій частині фактично наданих позивачем послуг у вищезазначену квартиру не спростований стороною апелянта у цій справі.
Крім того, що стосується нарахувань позивача по гарячій воді за вищезазначений період по вищезазначеній квартирі, то  ОСОБА_1 в силу вимог чинного законодавства була не позбавлена права подати особисту заяву саме позивачу КОНЦЕРНУ «МТМ» своєчасно, тобто ще до нарахування вищезазначеної заборгованості по гарячій воді по вищезазначеній квартирі, щоб останній не нараховував плату за гарячу воду саме на неї, як зареєстровану у вищезазначеній квартирі особу, і лише у разі за відсутності лічильника гарячої у цій квартирі, так як вона мешкає і сплачує саме за послуги з централізованого постачання гарячої води КОНЦЕРНУ «МТМ» за іншою адресою з додаванням належних письмових доказів останнього КОНЦЕРНУ «МТМ» до цієї своєї заяви (рішення суду про встановлення факту проживання, квитанції про сплату гарячої води за іншою адресою тощо).
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду, у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу  ОСОБА_1   у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» будь - яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду.
В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції в установленому законом порядку (апеляційному) не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2024 року у цій справі в частині, яка може бути та фактично є предметом апеляційного перегляду, щодо стягнення солідарно з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, за період з 01.09.2018 по 29.02.2024 у розмірі 83200,79 грн. та судового збору у розмірі 605,60 грн. залишити без змін.
В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції в установленому законом порядку (апеляційному) не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 24.04.2025 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.