ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 квітня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 149/1742/23
провадження № 61-16116св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Фермерське господарство «Ірина -О.Т.», 
третя особа - Уланівська сільська рада Хмільницького Вінницької області, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зайця Богдана Васильовича на постанову Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Матківської М. В., Оніщука В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Фермерського господарства «Ірина -О.Т.» (далі - ФГ «Ірина -О.Т.»), третя особа - Уланівська сільська рада Хмільницького Вінницької області (далі - Уланівська сільська рада), про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку власнику та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
 
Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що після смерті матері                            ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за законом набув у власність земельну ділянку площею 2,768 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033. Після чого дізнався, що ця земельна ділянка, відповідно до від 01 жовтня 2012 року № 32, перебуває в оренді у відповідача.
Оспорюваний договір оренди його мати не підписувала, що під час розгляду справи було підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, складеної                         16 лютого 2024 року № 359/24-2.
Оскільки оспорюваний договір від імені орендодавця ОСОБА_2 було підписано сторонньою особою, такий договір є неукладеним.
 
ОСОБА_1 просив суд:
- усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 2,7680 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кривошиївської сільської ради Хмільницького району Вінницької області зобов`язавши ФГ «Ірина - О.Т» повернути дану земельну ділянку ОСОБА_1 ;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 66910048 від 24 березня 2023 року Уланівською сільською радою в особі державного реєстратора Шевців О. В., здійснену на підставі договору про оренду землі № 32 виданому 01 жовтня 2012 року, видавник: ФГ «Ірина - О.Т».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня       2024 року позовні вимоги задоволено.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 2,7680 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кривошиївської сільської ради Хмільницького району Вінницької області зобов`язавши ФГ «Ірина - О.Т» повернути дану земельну ділянку ОСОБА_1 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 66910048 від 24 березня 2023 року Уланівською сільською радою в особі державного реєстратора Шевців О. В., здійснену на підставі договору про оренду землі № 32 виданому 01 жовтня 2012 року, видавник: ФГ «Ірина - О.Т».
Стягнуто з ФГ «Ірина-О.Т.» на користь ОСОБА_1 2 147,2 грн судового збору, 11 359,20 грн витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи та 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги                       є обґрунтованими, а обраний позивачем спосіб захисту ефективний. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу ФГ «Ірина-О.Т» задоволено.
 
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня 
2024 року скасовано і ухвалено нове.
 
Відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ФГ «Ірина-О.Т» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку власнику та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 не підписувала оспорюваного договору оренди. При цьому вказав, що дії позивача, який не оспорює фактів підпису ОСОБА_2 у відомостях про отримання нею орендної плати за 2015 - 2016 роки, за 2018 - 2021 роки та подання відповідної заяви про надання їй орендної плати за земельний пай за 2017 рік готівкою та її отримання, який стверджував, що договір між сторонами є неукладеним та просить усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування державної реєстрації речового права (права оренди) за ФГ «Ірина-О.Т» на спірну земельну ділянку,                           є недобросовісними.
 
Короткий зміст касаційної скарги  
У грудні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Заєць Б. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду         від 05 листопада 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
05 грудня 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження             у справі, витребувано її матеріали із Хмільницького міськрайонного суду Вінницької  області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
 
У грудні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) та у постанові Верховного Суду від 11 травня 2023 року у справі № 357/3155/21 (провадження № 61-10293св22).
Заявник вважає, що апеляційний суд надав неправильну оцінку зібраним доказам, не врахував, що ОСОБА_2 не підписувала договір оренди, довіреність на представництво не видавала, у користуванні відповідача була інша земельна ділянка, що належала ОСОБА_2 за яку вона отримувала орендну плату.
Договір уважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди х усіх істотних умов договору, тому заявник вважав, що обрав належний спосіб захисту. 
 
Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно із договором оренди землі від 01 жовтня 2012 року ОСОБА_2 (орендодавець) передала в оренду ФГ «Ірина-О.Т» (орендар), в особі голови Терещука С. М., земельну ділянку площею 2,768 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033, строком на 15 років.
 
За умовами вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі готівкою через касу орендаря з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки в день її одержання. Розмір орендної плати у рік становить 2 223,76 грн, що складає 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року оренди.
 
За домовленістю сторін орендна плата може сплачуватись у натуральній формі (зерно, сіно, олія та інше), або відробітковій формі (надання послуг: культивація, оранка, транспортні послуги та інші) за діючими цінам на продукцію, роботи та послуги. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Згідно з пунктом 4.5 договору розмір орендної плати може переглядатися тільки за взаємною згодою сторін.
 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 09 травня 2023 року, власником земельної ділянки площею 2,768 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033 була ОСОБА_2 . Земельна ділянка передана ОСОБА_2 в оренду ФГ «Ірина-О.Т» згідно із договором від 01 жовтня 2012 року на строк 15 років до 01 жовтня               2027 року. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки землі, що становить 2 223,76 грн. 
 
За інформацією, яка міститься у довідці ФГ «Ірина-О.Т» села Кривошиї Хмільницького району Вінницької області від 14 червня 2023 року за № 14, згідно                з внутрішніми бухгалтерськими документами ОСОБА_2 є орендодавцем земельної ділянки площею 2, 768 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033 відповідно до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року № 32 та її дохід від орендної плати становить:  у 2016 році нараховано - 6 087 грн, виплачено -                     4 992 грн, утримано та сплачено податок з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО) -                          1 095,66 грн; у 2017 році нараховано - 6 087 грн, виплачено - 4 992 грн, утримано та сплачено ПДФО - 1095,66 грн; у 2018 році нараховано - 6 087 грн, виплачено -                         4 992 грн, утримано та сплачено ПДФО - 1 095,66 грн; у 2019 році нараховано -                       4 968,94 грн, виплачено - 4  074,53 грн, утримано та сплачено ПДФО - 894,41 грн;                  у 2020 році нараховано - 7 453,41 грн, виплачено - 6 000 грн, утримано та сплачено ПДФО - 1 341,61 грн; у 2021 році нараховано - 7 453,42 грн, виплачено - 6 000 грн, утримано та сплачено ПДФО - 1 341,61 грн, утримано та сплачено військовий збір (далі - ВЗ) - 111,80 грн. 
 
Із відомості № 3 на видачу орендної плати за землю ФГ «Ірина-Т.В» села Кривошиї 2015 рік (цнт.) (кукурудза); відомості № 1 на видачу орендної плати за землю ФГ «Ірина-Т.В» села Кривошиї 2016 рік (цнт.) (пшениця); відомості № 3 на видачу орендної плати за землю по ФГ «Ірина-Т.В» села Кривошиї 2015 рік (цнт.) (кукурудза); відомості № 1 на видачу орендної плати за землю ФГ «Ірина-Т.В» села Кривошиї    2018 рік (цнт.) (цукор); відомості № 1 на видачу орендної плати за землю ФГ                    «Ірина-Т.В» села Кривошиї 2019 рік (цнт.) (цукор); відомості № 1 на видачу орендної плати за землю ФГ «Ірина-Т.В» села Кривошиї 2019 рік (цнт.) (кукурудза); відомості № 1 на видачу орендної плати за землю ФГ «Ірина-Т.В» села Кривошиї 2020 рік (цнт.) (кукурудза); відомості № 1 на видачу орендної плати за землю ФГ «Ірина-Т.В» села Кривошиї 2020 рік (цнт.) (пшениця); відомості на видачу кукурудзи (орендна плата за паї) ФГ «Ірина-О.Т» за 2021 рік встановлено, що орендодавець ОСОБА_2 своїм підписом підтвердила факт одержання орендної плати у натуральній формі.
 
Орендна плата за 2017 рік у сумі 9 000 грн перерахована орендарем земельної ділянки ФГ «Ірина-О.Т» на рахунок орендодавця ОСОБА_2 згідно з платіжним дорученням  від 18 жовтня 2017 року № 991, відповідно до її заяви на ім`я голови               ФГ «Ірина-О.Т» від 19 жовтня 2017 року, в якій ОСОБА_2 просила надати їй орендну плату за земельний пай за 2017 рік готівкою, де вказала номер свого особового рахунку, відкритого  в Акціонерному товаристві «Ощадбанк».
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
 
Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 липня 2022 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , яка померла                ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_1 . 
Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із: земельної ділянки, площею 2, 7680 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033, що розташована за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, Кривошиївська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 28 липня 2022 року, ОСОБА_1                                є власником земельної ділянки площею 2,768 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033.
 
Згідно із витягом з Державного кадастру про земельну ділянку, сформованого            24 квітня 2023 року, орендарем земельної ділянки, площею 2,768 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033, є ФГ «Ірина-О.Т», дата державної реєстрації земельної ділянки - 13 червня 2013 року.
 
У заяві на ім`я голови Фермерського господарства «Ірина-О.Т» від 07 листопада    2022 року ОСОБА_1 просить видати йому орендну плату за 2022 рік (зерно) згідно із договором оренди. У цій заяві вказує, що претензій щодо розміру орендної плати за земельний пай та умов договору оренди немає.
 
07 листопада 2022 року ОСОБА_1 своїм підписом посвідчив, що як спадкоємець ОСОБА_2 отримав орендну плату за 2022 рік згідно з договором оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2012 року № 32 у вигляді пшениці в кількості 400 кг; кукурудзи - 1 280 кг; цукру - 1 мішок. Водночас зазначив, що за договором оренди земельної ділянки претензій до орендаря немає.
 
За інформацією, яка міститься у довідці ФГ «Ірина-О.Т» села Кривошиї Хмільницького району Вінницької області від 14 червня 2023 року за № 15,            ОСОБА_1 є орендодавцем земельної ділянки площею 2,768 га, кадастровий номер 0524882900:02:002:0033 відповідно до договору оренди землі від 01 жовтня            2012 року № 32, як спадкоємець ОСОБА_2 та його дохід від орендної плати становить: у 2022 році нараховано - 7 453,42 грн, виплачено - 6 000 грн, утримано та сплачено ПДФО - 1 341,61 грн, утримано та сплачено ВЗ - 111,80 грн. 
 
Із висновку № 6359/24-21, складеного за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи на виконання ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 лютого 2024 року, встановлено, що підпис в графі «орендодавець» у договорі оренди від 01 жовтня 2012 року № 32 виконаний                           не ОСОБА_2 , а іншою особою.  
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвокат Зайця Б. В. не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
 
Частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).
 
Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
 
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-31595св18)).
 
Під час вирішення справи суди встановили, що підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Орендодавець» у договорі оренди від 01 жовтня 2012 року № 32 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524882900:02:002:0033 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. 
 
Судами встановлено, що ФГ «Ірина-О.Т» використовує спірну земельну ділянку як орендар.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
 
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Судами встановлено, що орендодавці ОСОБА_2 з 2016 року по 2021 рік,                                   а ОСОБА_1 з 2022 року отримували орендну плату від ФГ «Ірина-О.Т», що підтверджується наданими орендарем довідками, відомостями та заявами самих орендодавців.  
 
Отримання грошових коштів в якості орендної плати не спростовано               позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.
 
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт отримання ОСОБА_2 від орендаря орендної плати за користування земельною ділянкою протягом          2016 - 2021 років, ОСОБА_1 у  2022 році, слід погодитися з висновками суду апеляційної інстанцій про те, що між сторонами спору фактично виникли та існували правові відносини щодо оренди землі, які визнавалися позивачем та спадкодавцем ОСОБА_2 шляхом отримання орендної плати й відсутності претензій з приводу користування товариством земельними ділянками для сільськогосподарського виробництва.
 
Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня      2022 у справі № 227/3760/19-ц  (провадження № 14-79цс21).
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Підстав для відступу від таких висновків колегія суддів не вбачає.
 
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, слід вважати поведінку, яка, зокрема, не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).
 
Встановивши, що позивач, пред`явивши позов, діяв недобросовісно, оскільки він та спадкодавець отримували протягом семи років орендну плату за користування земельною ділянкою, дозволяв фактичне використання земельної ділянки орендарем, право якого було зареєстрованого у відкритому реєстрі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оцінивши у сукупності усі подані сторонами докази та їхню поведінку у спірних правовідносинах.
 
Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 22 травня            2024 року у справі № 567/1422/22 (провадження № 61-668св24), 17 червня 2024 року у справі № 567/38/23 (провадження № 61-18062св23).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Висновки у справах, на які міститься посилання у касаційній скарзі, і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотриманням розумного балансу інтересів сторін.
 
Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження. 
 
Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником                             у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат                       не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зайця Богдана Васильовича залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року залишити             без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць

 
                                                                                                        Б. І. Гулько

 
                                                                                                        Д. Д. Луспеник