ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року	Львів	Справа № 300/2009/25 пров. № А/857/13777/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                             Глушка І.В.
суддів:                                                                 Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог, постановлену суддею Главач І.А. у м. Івано-Франківську у справі №300/2009/25 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, Зварич Юлії Анатоліївни про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди-
                                                         ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів - Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, Зварич Юлії Анатоліївни про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди.
До Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги позивачем заявлено такі вимоги:
1. визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який не надав ОСОБА_1 в повному обсязі, якісну, своєчасно, безперервно безоплатну вторинну правничу допомогу згідно наказу від 17.10.2024 №Н-БВПД/04.3-4/791 і доручення від 05.12.2010 №017/06.1/12147;
зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги вчинити дії згідно повноважень суб`єкта на виконання наказу від 17.10.2024 і доручення від 05.12.2024;
2. визнати судом як форму рішення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №Д-851/017/27 від 22.01.2025 про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 ;
3. визнати протиправними дії Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який приховав від позивача лист-рішення від 22.01.2025 №Д-851/017/27, не направив і не доручив під розписку позивачу;
відновити позивачу строк оскарження рішення від 22.01.2025 до суду визнати причину пропуску строку поважною;
4. визнати протиправними дії Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який своїм листом №Д-851/017/27 порушив положення ст. 23 Закону України про БПД у наступному: про припинення надання вторинної безоплатної правничої допомоги позивачу: а саме:
- лист не відповідає вимогам оформлення наказу по організації згідно Положення Про наказ затвердженого Міністерством юстиції України;
- підстава для припинення надання правової допомоги по наказах зазначена в листі - п.5 ст. 23 Закону про БПД припиняється у разі повного виконання суб`єктом своїх зобов`язань суперечить дійсним обставинам допомога правнича у складенні позовної заяви і інших процесуальних дій не виконанно по теперішній час;
- визнати протиправними дії Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який в листі №Д-851 ухиляється перевіряти діяльність адвоката та та посилається на ст. 23 Закону про адвокатуру
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги;
5. визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який не розглянув клопотання позивача від 22.10.2024 до заяви від 12.03.2024 і не прийнято рішення;
6. визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який видав доручення на представництво від 05.12.2024 без даних клопотання позивача від 22.10.2024;
зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги доповнити доручення від 05.12.2024 даними згідно клопотання позивача до заяви від 12.03.2024 та продовжити виконання доручення;
7. визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який порушив п.6 договору з адвокатом та постанови №1163 КМУ і не виконав письмову вимогу позивача №Д-851/017 від 24.12.2024;
зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги виконати вимогу позивача №Д-851/017 від 24.12.2024;
8. визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який отримав від позивача 11.12.2024 письмовий акт зустрічі клієнта і адвоката Зварич Ю.А., передбачений додатком №2 до стандартів якості надання БПД затверджених наказом Міністерства юстиції №41125 від 22.12.2017, з переліком порушень норм права адвокатом Зварич Ю.А. але акт не розглянув не перевірив порушення і не вжив реагування на порушення законів адвокатом;
зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги:
- подати клопотання до комісії оцінювання якості надання БВПД адвокатом                       Зварич Ю.А.;
- подати клопотання до координаційного центру БПД про виключення адвоката                          Зварич Ю.А. з реєстру адвокатів БПД;
- подати скаргу до Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатів Івано-Франківської області на порушення Закону України про адвокатуру і Правил адвокатської етики адвокатом Зварич Ю.А.;
9. стягнути з Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за ненадання в повному обсязі, якісно, своєчасно, безперервно вторинної безоплатної правничої допомоги згідно наказу від 17.10.2024 №Н-БВПД/017/04.3-4/791 і доручення від 05.12.2024 №017/06.1/12147 в сумі 35000 євро.
До ОСОБА_2 позивачем заявлено наступні вимоги:
1. визнати протиправним невиконання ОСОБА_2 наказу від 17.10.2024                                    №Н-БПВД/017/04.3-4/791 і доручення від 05.12.2024 №017/06.1/12147 і протиправне позбавлення ОСОБА_1 в повному обсязі, якісної, своєчасно, безперервно вторинної безоплатної правничої допомоги по заяві від 12.03.2024 і клопотання від 22.10.2024;
2. визнати рішенням суду порушенням адвоката Зварич Ю.А. положень ст. 21 ч. 1 п/п 2 Закону України про адвокатську діяльність, п.п 18, 35 Правил адвокатської етики, яка не надала на письмову вимогу позивача від 24.12.2024 №Д-851/017:
- письмовий звіт про виконання договору;
- не надала документи, які отримала від Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, та зазначає у висновку, що такі отримала;
4. визнати рішенням суду порушення вимог стандартів надання БВП затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.12.2017 №4125/5, а саме: відмовою складати акт зустрічі з клієнтом 09.12.2024, 11.12.2024, 24.12.2024
- відмовою підписати акт зустрічі з позивачем 11.12.2024 (запис зустрічі із ОСОБА_2 11.12.2024 здійснювався під запис диктофону з її відома. Зустріч тривала 1 годину 27 хвилин);
клопоче суд дослідити цей запис у судовому засіданні в присутності ОСОБА_2 і Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги;
5. На записі чітко ОСОБА_2 намагається проти волі позивача змінити цього правову позицію по заяві від 12.03.2024, клопотанні, наказу від 17.10.2024 і дорученні від 05.12.2024;
визнати дії ОСОБА_2 по зміні правової позиції всупереч волі позивача визнати такими, що порушують обов`язки адвоката і заборону п.п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України про адвокатуру;
6. визнати рішенням порушення ОСОБА_2 2 відмовою виконувати договір і доручення положень ст. 28 Закону України про адвокатуру, підстава яку зазначила ОСОБА_2 у висновку для відмови така: неможливість подати одного позову до кількох відповідачів (Така відмова не передбачена ст. 28 як підстава для відмови виконувати договір);
7. ОСОБА_2 у висновку від 26.12.2024 вказує, що виконувати доручення не буде і покладає свій обов`язок згідно ч.1 ст. 28 Закону про адвокатуру України подати письмову заяву до Центра БПД про відмову від виконання договору позивача словами роз`яснено прова подачі заяви про заміну самим ОСОБА_1 
визнати такі дії ОСОБА_2 протиправними і порушенням ч. 1 ст. 28 Закону України про адвокатуру;
8. стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за ненадання в повномуобсязі, якісно, своєчасно, безпереврно вторинної безоплатної правничої допомоги згідно аказу від 17.10.2024 №Н-БВПД/017/04.3-4/791 і доручення від 05.12.2024 №017/06.1/12147 в сумі 35000 євро.
Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у відкритті провадження в частині вимог до ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій відмовлено на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала мотивована тим, що звернення позивача до суду обумовлено незгодою з обсягом та якістю наданих адвокатом Зварич Ю.А. правничої допомоги, які ОСОБА_2 мала здійснити на виконання наказу від 17.10.2024 №Н-БПВД/017/04.3-4/791 і доручення від 05.12.2024 №017/06.1/12147 Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, а також протиправними дії адвоката Зварич Ю.А. під час особистого спілкування з ОСОБА_1 за місцем здійснення адвокатської діяльності, а тому спір у цій справі в частині вимог до ОСОБА_2 не може бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки законодавством визначено інший порядок та суб`єктів до яких можуть бути оскаржені такі дії адвоката. 
Окрім того, вказаною ухвалою роз`яснено позивачу, що на виконання вимог частини 2 статті 25 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" оцінка якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної правничої допомоги здійснюється комісіями, утвореними для цієї мети радами адвокатів регіонів, а не судом в порядку розгляду адміністративного позову. У разі, якщо ОСОБА_1 в діях адвоката ОСОБА_2 вбачає ознаки дисциплінарного проступку, він вправі звернутися зі скаргою до Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Івано-Франківської області у порядку, передбаченому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем подано позов до суб`єкта Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги та                   ОСОБА_2 , оскільки незадоволений з обсягом та якістю наданих адвокатом Зварич Ю.А. правничої допомоги.
Вважає, що заявлені позовні вимоги до Зварич Ю.А. мають розглядатись у адміністративному судочинстві. Окрім того, звертає увагу, що судом не роз`яснено, у якому судочинстві слід розглядати заявлені вимоги до Зварич Ю.А.
Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву адвоката Зварич Ю.А. на неї, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За положеннями частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції. При цьому суд повинен перевірити належність справи до відповідної юрисдикції.
Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).
Згідно із частинами першою та третьою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Як установлено частиною другою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Вказаний принцип також закріплений в частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.
У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні та конституційному поданні щодо тлумачення частини другоїстатті 55 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина другастатті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Контитуцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Разом з тим, з наведеної норми Конституції України вбачається, що судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто і на наявність юридичного спору.
В свою чергу, неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Як слідує з матеріалів справи, спірні правовідносини зводяться до незгоди                   ОСОБА_1 із обсягом та якістю наданої адвокатом Зварич Ю.А. правничої допомоги та вважає протиправними дії адвоката Зварич Ю.А. під час особистого спілкування з      ОСОБА_1 за місцем здійснення адвокатської діяльності.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя виходив із того, що адвокат не є посадовою чи службовою особою органів, які згідно із статтями 9, 15 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» мають право надавати послуги безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги, а є окремим суб`єктом, який може надавати такі послуги на підставі відповідного доручення центру з надання безоплатної правничої допомоги та/або довіреності відповідно до вимог процесуального закону, в межах незалежної професійної діяльності адвокатури в Україні, із забезпеченням під час надання таких послуг усіх прав та гарантій, встановлених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України. Отже, під час надання послуг з безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги адвокат не здійснює публічно-владних управлінських функцій.
Таким чином, суд виснував, що в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України адвокат не відноситься до суб`єктів владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до адміністративних судів.
Як наслідок, адвокат не відноситься до передбачених статтею 31 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» посадових і службових осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або до адміністративного суду, оскільки такий порядок оскарження стосується посадових чи службових осіб органів, які згідно з статтями 9, 15 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» надають послуги безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги, окрім адвоката.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
Справи, у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів визначені частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказаний перелік є вичерпним.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать виключно публічно-правові спори, які відповідають ознакам спорів, визначених частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" адвокат, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом чи на тимчасовій основі на підставі договору, має всі обов`язки, встановлені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України.
Як визначено пунктами 1, 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": 1) адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; 2) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.
Зважаючи на викладене, на переконання апеляційного суду, адвокат не відповідає визначенню суб`єкта владних повноважень, яке міститься у пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що вимоги                 ОСОБА_1 , заявлені до ОСОБА_2 , не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).
У розглядуваній справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо вказаних вимог позивача слід тлумачити як поняття, що стосується не лише тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а й і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.
Щодо покликань скаржника на те, що судом не роз`яснено у порядку якого судочинства слід розглядати вимоги, заявлені до адвоката Зварич Ю.А., суд апеляційної інстанції резюмує, що поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у цій справі в частині вимог, заявлених до ОСОБА_2 , слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.
Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню. Вирішення спірних правовідносин не віднесено до юрисдикції адміністративного суду та не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про застосування до частини позовних вимог правових наслідків, передбачених ч.1 ст.170 КАС України.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                        ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог, постановлену у справі №300/2009/25,- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк