ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року		Справа № 300/6019/24 пров. № А/857/2812/25	

   Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Карпатського округу про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції Карпатського округу на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року (суддя Микитин Н.М., м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції Карпатського округу (далі Інспекція), в якому просив:
- визнати порушення Інспекцією права на звернення, а саме: невиконання зобов`язання згідно з статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» (далі Закон) - щодо запрошення на розгляд заяви від 08.05.2024 (далі Заява), обмеження права, передбаченого статтею 18 Закону - бути присутнім під час розгляду Заяви, особисто викласти аргументи, взяти участь в перевірці Заяви, не проведенні всебічної та об`єктивної перевірки Заяви та порушення процедури розгляду, наданні необґрунтованої відповіді на Заяву;
- зобов`язати повторно провести розгляд Заяви, реалізувати права, передбачені статтею 18 Закону - бути присутнім при розгляді Заяви, взяти участь в перевірці заяви, особисто викласти аргументи та надати обґрунтовану відповідь.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що позивачем не було надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували необ`єктивність проведеної перевірки фактів наведених у його Заяві. Водночас, відповідачем надано суду належні та достовірні докази правомірності його поведінки під час розгляду Заяви та надання заявнику обґрунтованої відповіді по суті поставлених питань в межах своєї компетенції.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду Заяви відповідач не дотримався вимог статей 18, 19 Закону щодо зобов`язання запрошення на розгляд, бути присутнім під час розгляду, особисто викласти аргументи, взяти участь в перевірці Заяви, не проведенні всебічної та об`єктивної перевірки Заяви та порушення процедури розгляду, та діяв не у спосіб, що визначений законом. Відповідь не містить вирішення запиту в частині проведення перевірки причин, за яких органи влади допускають розміщення незаконного сміттєзвалища чи обґрунтування неможливості встановлення таких причин.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 13.05.2021 позивач, виявивши незаконне сміттєзвалище біля с.Петраші Вижницького району Чернівецької області (далі с. Петраші), скерував звернення до відповідача, на що отримав відповідь від 09.06.2021 №03-13/2408.
В подальшому, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №600/1593/24-а (далі Рішення суду), яке набрало законної сили 12.07.2024,  позов ОСОБА_1 до Усть-Путильської сільської ради (далі Сільська рада) про визнання порушення права задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Сільської ради щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 25.01.2024. Зобов`язано Сільську раду розглянути та надіслати на адресу ОСОБА_1 відповідь на його запит від 25.01.2024 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
З матеріалів справи №600/1593/24-а, зокрема, листа Сільської ради від 31.01.2024 №02-06/38 позивачу стало відомо, що сміттєзвалище не ліквідовано і ліквідувати його неможливо.
08.05.2024 позивачем направлено електронне звернення до Секретаріату Кабінету Міністрів України МІ-17236924, у якому останній просив: провести перевірку та розгляд цієї заяви згідно вимог чинного законодавства про звернення громадян, надати можливість бути присутнім при розгляді заяви та подати аргументи особі яка буде перевіряти та розглядати заяву, взяти участь в перевірці заяви; забезпечити ліквідацію звалища в повному обсязі; перевірити чому органи влади свідомо допускають розміщення незаконного сміттєзвалища під вигаданим приводом про якусь неможливість ліквідувати чи складний рельєф адже це суперечить законодавству про відходи та є свідомим допущенням порушення права людини на безпечне довкілля; будь-які документи надсилати саме до поштової адреси зазначеної у зверненні. Додатково у зверненні зазначено мобільний номер телефону заявника НОМЕР_1 та зазначено про незадовільне покриття мережею, тому зрідка перебуває на телефонному зв`язку.
15.05.2024 на адресу Інспекції системою електронного документообігу надійшло доручення Державної екологічної інспекції України від 15.05.2024 №749 щодо розгляду Заяви стосовно несанкціонованого сміттєзвалища на території с. Петраші (а.с.66-67).
Згідно з листом від 03.06.2024 №04.1-1 1/2535, зазначено, що при обстеженні території с. Петраші в районі вказаного заявником складування твердих побутових та будівельних відходів не виявлено. Заходи з ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища завершені. Для запобігання повторному засміченню на території с. Петраші вказаної у Заяві, силами Мариничівського старостинського округу Сільської ради встановлено камеру зовнішнього спостереження з метою фіксації можливих порушень природоохоронного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм        Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон  забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону №393/96-ВР).
Приписами   статті 3 Закону визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією  та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (стаття 4 Закону).
Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (частина перша статті 5 Закону).
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина перша  статті 7 Закону).
Стаття 15 Закону   визначає порядок розгляду звернень (клопотань).
Так, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Стаття 18 Закону  передбачає перелік прав громадянина при розгляді заяви чи скарги: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Водночас стаття 19 Закону встановлює обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Зі змісту наведених правових норм слід дійти висновку, що кожен має право звернутися із заявою, скаргою чи пропозицією до органу державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадової особи. Цьому праву відповідає обов`язок відповідних суб`єктів своєчасно, об`єктивно розглянути звернення, надати обґрунтовану та вичерпну відповідь по кожному з поставлених у зверненні питань, або, у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою, роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення чи передати її на розгляд до іншого органу, до повноважень якого віднесено вирішення порушених у зверненні питань.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, від 19 листопада 2019 року у справі №813/1761/16, від 31 липня 2020 року у справі № 826/3849/16 та від 17 вересня 2020 року у справі № 802/2001/16-а.
Як слідує з тексту Заяви, позивач бажав бути присутнім при розгляді такої особисто, подати аргументи особі, яка буде перевіряти та розглядати заяву, а також взяти участь у перевірці поданої заяви.
Вказані вимоги позивача відповідають встановленим  статтею 18 Закону при розгляді заяви чи скарги, а також обов`язкам органів державної влади, які встановлені    статтею 19 цього ж Закону.
Апеляційний суд зазначає, що орган державної влади, який здійснює розгляд звернення особи, зобов`язаний запросити таку особу на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, або обґрунтовано та відповідно до правомірних підстав повідомити про незалучення особи на таке засідання.
В даному випадку, позивач просив залучити його до участі в розгляді Заяви, однак обґрунтованої відповіді щодо такої участі від відповідача не отримав. 
Докази повідомлення Інспекцією позивача про засідання щодо розгляду Заяви в матеріалах справи відсутні.
Суд першої інстанції правильно вказав, що телефонний дзвінок в даному випадку не може вважатися належним способом повідомлення заявника про розгляд його звернення, оскільки знімок екрана телефона з фактом вихідного виклику не підтверджує прийняття такого виклику та отримання інформації позивачем.
Позивач у Заяві наполягав на надсиланні будь-яких документів саме до його поштової адреси, обґрунтовуючи це неналежною якістю мобільного зв`язку. Будучи повідомленим про труднощі зі зв`язком, відповідач повинен був передбачити ризик того, що таке телефонне повідомлення може не дійти до адресата. Крім того, відповідачем не доведено неможливості направлення повідомлення поштою. 
Зрештою, вказані обставини призвели також до позбавлення права позивача на особисте викладення аргументів особі, що здійснювала розгляд Заяви та права на участь в перевірці Заяви всупереч положень статей 18, 19 Закону.
Стосовно не проведення всебічної перевірки та надання необґрунтованої відповіді на Заяву, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Закон України «Про управління відходами» (далі Закон №2320-IX) визначає правові, організаційні, економічні засади діяльності щодо запобігання утворенню, зменшення обсягів утворення відходів, зниження негативних наслідків від діяльності з управління відходами, сприяння підготовці відходів до повторного використання, рециклінгу і відновленню з метою запобігання їх негативному впливу на здоров`я людей та навколишнє природне середовище.
Згідно з пунктом 7 частини другої статті 26 Закону №2320-IX до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами належить: забезпечення ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ у межах населених пунктів
Відповідно до підпункту «а» підпункту 2 пункту 4  «Положення про Державну екологічну інспекцію України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства щодо поводженння з відходами.
Відповідно до пункту 5 «Порядку виявлення та обліку безхазяйних відходів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1217 (далі Порядок №1217) заяви (повідомлення) про факти виявлення відходів розглядаються на черговому (позачерговому) засіданні постійно діючої комісії з питань поводження з безхазяйними відходами (далі - комісія). 
Відповідно до пункту 7 Порядку №1217 за результатами своєї роботи комісія складає акт, який передається до місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування для вирішення питання про подальше поводження з відходами.
Таким чином, враховуючи вимоги наведених правових норм, органи місцевого самоврядування зобов`язані забезпечувати ліквідацію несанкціонованих сміттєзвалищ, а також вживати заходів для обліку та визначення власників безхазяйних відходів. Водночас Інспекція, як територіальний орган Державної екологічної інспекції України здійснює державний нагляд (контроль) за органами місцевого самоврядування в частині дотримання вимог законодавства щодо здійснення заходів із запобігання забрудненню земель відходами.
Аналізуючи відповідь Інспекції від 03.06.2024 № 04.1-11/2535, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що така не містить розгляду всіх питань, порушених у Заяві. 
Позивач порушував не лише питання ліквідації сміттєзвалища в с. Петраші, а й питання щодо причин його утворення та можливого невиконання органами влади своїх обов`язків протягом трьох років з моменту звернення позивача до Сільської ради у 2021 році. Відповідач обмежився лише констатацією факту ліквідації сміттєзвалища та встановленням камери спостереження, не надавши відповіді на інші аспекти звернення.
Відсутність аналізу причин виникнення сміттєзвалища та можливої бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також відсутність обґрунтованого пояснення щодо неможливості встановлення таких причин, свідчать про неналежний та неповний розгляд звернення, що не відповідає вимогам Закону.
Саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені        законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й    всебічного вивчення).
Аналогічний правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 29 липня 2020 року у справі №826/5053/17.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що під час розгляду Заяви відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягала в порушенні порядку розгляду Заяви позивача, а також у наданні необґрунтованої відповіді без проведення всебічної перевірки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Карпатського округу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич