ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/1074/22	Головуючий у 1-й інстанції   Крамар В. М. 	
Провадження № 22-ц/817/505/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів - Костіва О.З., Хоми М.В.,
за участю секретаря - Панькевич Т.І.,
у відсутності учасників справи

       розглянув у відкритому судовому засіданні у відсутності учасників справи цивільну справу № 593/1074/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року про залишення заяви без розгляду (постановлену суддею Крамар В.М., дата складення повного тексту ухвали не зазначена) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування - виконавчий комітет Бережанської міської ради про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, - 

В С Т А Н О В И В :
       
       У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2022 року про визнання її дочки - ОСОБА_2 недієздатною.         
       Зазначала, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була визнана недієздатною, а її опікуном була призначена вона - ОСОБА_1 , як її мати. 
       Вказувала, що за два роки встановленого судом строку дії рішення обставини, встановлені судовим рішенням не змінились, дочка і на далі не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує постійного стороннього догляду.
       Посилаючись на вказані обставини та на те, що строк дії рішення сплив, просила поновити їй строк для подання клопотання про продовження строку дії рішення, який пропущений нею з поважних причин, розглянути подане нею клопотання та продовжити строк дії рішення про визнання її дочки недієздатною ще на 2 роки. 
       Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року клопотання ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
       Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
        Вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норми матеріального права.
       Зазначає, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2022 року, яким визнано її дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною, встановлено строк його дії - 2 роки. 
       Дане рішення суду набрало законної сили згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 27 січня 2023 року.
       Наголошує, що суд першої інстанції мав розглянути клопотання заявника про поновлення строку на подання клопотання про продовження строку дії рішення про визнання особи недієздатною відповідно до вимог ст. 299 ЦПК України.
       Разом з тим, суд залишив її клопотання без розгляду необґрунтовано виходячи з того, що воно подане з пропуском строку встановленого ч. 7 ст. 300 ЦПК України. 
        Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів, вимог апеляційної скарги та відзиву, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2022 року визнано недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Бережани Тернопільської області, жительку АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий, 10 березня 2006 року Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області.
       Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 вид. 15 грудня 2000 року Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області, РНОКПП – НОМЕР_3 , жительку АДРЕСА_2 опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
       Судом встановлено строк дії рішення два роки. 
       05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про продовження строку дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною.
       Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року клопотання ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
       Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
       Вказаним вимогам оскаржувана ухвала відповідає.
       Залишаючи без розгляду клопотання ОСОБА_1 про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною суд першої інстанції виходив з того, що таке клопотання подане після закінчення строку дії судового рішення, який встановлений судом і відповідно в суду відсутня можливість розглянути таке клопотання до закінчення строку дії судового рішення, як це передбачено вимогами ч. 7-9 ст. 300 ЦПК України.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Положення цієї статті ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
       Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду.
       Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
       Порядок розгляду справ про визнання особи недієздатною визначений розділом 2 «Розгляд судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення дієздатності фізичної особи» глави IV «Окреме провадження» ЦПК України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкового психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
       Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.
       Частиною 7 ст. 300 ЦПК України передбачено, що про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.
       За приписами ч. 8 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.
       Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу (ч. 9 ст. 300 ЦПК України).
       Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
       Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 6 частини другої статті 43 ЦПК України).
       Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).
       Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).
       За приписами статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
       Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
       Зі змісту наведених норм слідує, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду.
       Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі №904/5995/16.
       За обставинами даної справи, рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2022 року, яким визнано ОСОБА_2 недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено опікуна, визначено строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною - два роки. Рішення набрало законної сили 27 січня 2023 року. Строк дії рішення закінчився 27 січня 2025 року.
       Оскільки клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною було подане ОСОБА_1 - 05.03.2025 року, після спливу встановленого рішенням суду строку дії цього рішення, відповідно в суду першої інстанції була відсутня процесуальна можливість вирішення питання щодо продовження встановленого судом процесуального строку в порядку визначеному ч. 7-9 ст. 300 ЦПК України.
       Відповідно до змісту ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.
       З урахуванням положень статті 126, 127 та частин 7-9 статті 300 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду клопотання ОСОБА_1 про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, яке було подане з порушенням встановленого ч. 7 ст. 300 ЦПК України строку на його подання.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, довільного тлумачення закону та виходять за межі предмету апеляційного розгляду, а тому не можуть бути підставою для її скасування.
       Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6         Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
       Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
       Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст постанови складено 19 травня 2025 року.
Головуючий:                 Гірський Б.О.

Судді:                 Костів О.З.

                                                                                 Хома М.В.