Номер провадження: 22-ц/813/2586/25 
Справа № 947/33682/23
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталія Євгеніївна звернулась до Київського районного суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 .
В обґрунтування подання приватний виконавець посилається на те, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. перебуває виконавче провадження № 75321776 з виконання виконавчого листа № 947/33682/23, виданого 22.05.2024 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанси» кредитної заборгованості у розмірі 54 273,38 грн.
На адресу боржника поштовим зв`язком «Укрпошта» 17.06.2024 рекомендованим листом направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про накладення арешту на майно; постанову про накладення арешту на кошти боржника; виклик про зобов`язання боржника з`явитись о 10-00 годині 23.07.2024 до приватного виконавця; виклик про зобов`язання бути присутньою та надати приватному виконавцю доступ до приміщення місця її реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту майна боржника, який відбудеться у період часу з 10-00 години по 17-00 годину 26.07.2024.
Боржник ОСОБА_1 до приватного виконавця 23.07.2024 не з`явилась, доступ до приміщення 26.07.202 для проведення опису майна та його арешту не надала, про що приватним виконавцем складені відповідні акти.
У зв`язку з викладеним, заявник просить винести ухвалу про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 — відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину ухвали Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року шляхом скасування визнання судом зловживання процесуальними правами приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталією Євгеніївною, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що приватний виконавець маючи право на оскарження вказаних ухвал, їх не оскаржує, а знову, жодним чином не змінюючи тексту подання та його обгрунтування, а також змісту доданих доказів, звертається до Київського районного суду м. Одеси з тотожними поданнями та доказами, що судом розцінюється як зловживання процесуальними правами, є незаконним і необгрунтованим. Згідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. В порушення зазначеної норми судом першої інстанції фактично розглянуто подання по суті, визнано дії приватного виконавця зловживанням процесуальними правами, однак суд не залишив без розгляду та не повернув подання. У зв`язку з тим, що виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням, приватним виконавцем не оскаржується ухвала по суті розгляду подання про розшук боржника, а оскаржується в частині визнання судом зловживання процесуальними правами приватним виконавцем.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 15.04.2025 року о 15:00 годині, сторони по справі не з`явились, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
11.01.2025 року на адресу суду надійшла заява від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про розгляд справи без її участі.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на те, що згідно змісту прохальної частини апеляційної скарги, предметом даного апеляційного провадження є виключно висновки суду першої інстанції про наявність в діях приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни ознаків зловживання процесуальними правами, тому ухвала суду першої інстанції не переглядається в апеляційному порядку по суті, а лише в межах та вимог апеляційної скарги визначених ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Розцінюючи дії ОСОБА_2 як зловживання процесуальними правами, в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції зазначив: «приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталія Євгеніївна, вже неодноразово зверталась до Київського районного суду м. Одеси з поданнями про застосування заходів процесуального примусу відносно ОСОБА_1 , зокрема тричі з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, двічі - про проникнення до житла боржника, а також про привід ОСОБА_1 .
Так, 31.07.2024 приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. звернулась до Київського районного суду м. Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , за результатом розгляду якого 08.08.2024 судом відмовлено у його задоволенні.
Не скориставшись правом на апеляційне оскарження постановленої судом ухвали від 08.08.2024, приватний виконавець 09.08.2024 знов звертається до Київського районного суду м. Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 . Ухвалою суду від 15.08.2024 у задоволенні вказаного подання відмолено.
12.08.2024 приватний виконавець Матвійчук Н.Є. звертається до Київського районного суду м. Одеси з двома поданнями, а саме: про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 та про привід боржника ОСОБА_1 до приватного виконавця. Ухвалами від 13.08.2024 та 20.08.2024 відповідно заявнику у задоволенні вказаних подань відмовлено.
16.08.2024 приватний виконавець повторно звертається до Київського районного суду м. Одеси з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 . Ухвалою цього ж суду від 20.08.2024 відмовлено у задоволенні подання.
Також 16.08.2024 приватний виконавець Матвійчук Н.Є. звернулась до Київського районного суду м. Одеси з поданням про оголошення розшуку ОСОБА_1 , що розглядається.
19.08.2024 ухвалою Київського районного суду м. Одеси прийнято до провадження подання приватного виконавця Матвійчук Н.Є. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , з яким заявник звертається до суду втретє за місяць. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.08.2024 відмовлено у задоволення вказаного подання.
При цьому, приватний виконавець Матвійчук Н.Є. жодного разу не виявила бажання брати участь у розгляді поданих нею до суду подань, просила розглядати справи без її участі.
Таким чином, з огляду на викладене, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталія Євгеніївна, маючи право на оскарження вказаних ухвал, їх не оскаржує, а знову, жодним чином суттєво не змінюючи тексту подань та їх обґрунтування, а також змісту доданих доказів, звертається до Київського районного суду м. Одеси з тотожними поданнями та доказами, що судом розцінюється як зловживання процесуальними правами».
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній мотивувальній частині рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана з попередніми частинами єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає в захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.
Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), є виконанням судових рішень як заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.
Виконання судових рішень у цивільних (господарських) справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ця стаття Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного (господарського) процесу, як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) стверджує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Закон України «Про виконавче провадження» зокрема, передбачає право державного виконавця на звернення до суду із поданням про примусовий привід боржника, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, та про проникнення до житла боржника.
Встановлено, що 16.06.2024 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталія Євгеніївна звернулась до Київського районного суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , з підстав ухилення від виконання зобов`язань покладених судовим рішенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
До процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, належить звернення судових рішень до виконання, виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, мирова угода в процесі виконання, відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання, зупинення виконання судового рішення, тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу, оголошення розшуку боржника або дитини, привід боржника, вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, заміна сторони виконавчого провадження, визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, поворот виконання рішення, постанови (розділ VІ ЦПК України).
Таким чином, розділ VI ЦПК України врегульовує розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Розгляд таких процесуальних питань не є окремим видом судового провадження, а є виконанням судових рішень як заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.
Згідно зі статтею 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.
Отже, провадження у даній справі закінчилося ухваленням Київським районним судом міста Одеси рішення від 02.04.2024 року, яке на момент виникнення спірних правовідносин було невиконане.
Оголошення розшуку боржника є процесуальним питанням, пов`язаним з виконанням судових рішень у цивільних (господарських) справах.
Пунктом 1 частини 2 статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Отже, наявність ухвали про відмову у задоволенні (про задоволення) заяви під час вирішення судом процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, є підставою застосування наслідків, визначених пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України (подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин).
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки:
- ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 року у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовлено;
- ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовлено;
- ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року у задоволенні подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 відмовлено;
- ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.08.2024 року у задоволенні подання про привід боржника ОСОБА_1 до приватного виконавця відмовлено;
- ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.08.2024 року у задоволенні подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 відмовлено;
без оскарження в апеляційному порядку, повторне подання про оголошення у розшук боржника є зловживанням процесуальними правами.
Разом з цим, суд першої інстанції не звернув увагу, що приватний виконавець з поданням про оголошення розшуку боржника звернувся до суду вперше, що є не тотожним до предмету поданих інших заяв за результатами яких було відмовлено, при цьому заява обґрунтована іншими підставами та правовими нормами, що виключає можливість застосування 44 ЦПК України, з ознакою повторності аналогічного звернення.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання зловживанням процесуальними правами подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталія Євгеніївна, оскільки таке подання містить інші вимоги та обставини, на які посилається заявник.
Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом.
Тому державний/приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою, направленими на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення, за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України (пункти 79, 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року, справа № 186/871/14-ц, провадження № 14-97цс24).
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що ЦПК України зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).
Так, за змістом частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Констатація в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали що такі дії приватного виконавця Матвійчук Наталія Євгеніївна розцінюються як зловживання процесуальними правами, при цьому розглянувши подання по суті, без вказівки в резолютивній частині на наслідки такого зловживання процесуальними правами передбаченими ст. 44 ЦПК України, тому дана ухвала не може вважатися такою, що постановлена судом, як наслідок визнання дій заявника зловживанням процесуальними правами
Також, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Принцип справедливості судового розгляду повинен знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи.
Наведене дає підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає зміні.
В іншій частині підстав для скасування чи зміни ухвали немає, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни — задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року – змінити в мотивувальній частині шляхом виключення визнання судом зловживання процесуальними правами приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталією Євгеніївною.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений: 25.04.2025 року.

Головуючий:                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                                               С.О. Погорєлова