П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
14 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/6216/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів  Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 року у справі №400/6216/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
02.07.2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення із військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно до поданого старшим солдатом ОСОБА_1 рапорту;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити від проходження військової служби старшого солдата ОСОБА_1 згідно поданого рапорту.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував про те, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 08 березня 2024 року позивачем подано рапорт про звільнення його із військової служби відповідно до абзацу «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Разом з цим, позивач уважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його за рапортом від 08.03.2024 року, оскільки ним надано повний і вичерпний перелік документів, які підтверджують наявність у нього права на звільнення із військової служби за станом здоров`я. При цьому, як стверджував позивач, ОСОБА_1 не отримував від відповідача жодної письмової відповіді за результатами розгляду його рапорту.
За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 16 серпня 2024 року прийнято судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. 
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, окружним адміністративним судом зазначено про те, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується факт подання позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорту про його звільнення із військової служби від 08.03.2024 року.
Крім цього, як зауважено судом попередньої інстанції, за відсутності постанови ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, у військовослужбовця – ОСОБА_1 відсутні правові підстави для звільнення із військової служби на підставі абз. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що довідки від 14.07.2023 року №5852, від 28.08.2023 року №1215 та від 12.10.2023 року №2176 не є належними доказами для визнання позивача непридатним до військової служби та звільнення на підставі рапорту від 08.03.2024 року.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем (далі – скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано факт надання ОСОБА_1 разом із рапортом від 08.03.2024 року повного та вичерпного пакету документів, які підтверджують наявність у нього права на звільнення із військової служби за станом здоров`я на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
На противагу вказаному, суд попередньої інстанції безпідставно та необґрунтовано стверджує, що ОСОБА_1 є повністю здоровим. Так, всі матеріали надані до справи свідчать про непридатний стан позивача до проходження військової служби. При цьому, як зауважено скаржником, ОСОБА_1 останнім часом перебував не на службі, а госпіталях. Стан його здоров`я є таким, що станом на дату звернення до суду, останній не має можливості приймати участь у бойових діях, та більше того проходити військову службу у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, та навчальних центрах.
Крім цього, окружним адміністративним судом не враховано, що довідка ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 12.10.2023 року за №2176 прийнята з порушенням Положення про військово-лікарську в Збройних Силах України, та не відображає реальний стан здоров`я позивача і як наслідок висновок про придатність ОСОБА_1 до військової служби.
У відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого судового рішення та просить його залишити без змін.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Зокрема, як установлено судом першої інстанції та з`ясовано судовою колегією, що у відповідності до змісту військового квитка серії НОМЕР_3 , починаючи з 25.02.2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . (а.с.14-18)
Як слідує зі змісту довідки в/ч НОМЕР_1 від 04.07.2023 року №127, у період з 25.02.2022 року по 25.09.2022 року, з 30.09.2022 року по 01.10.2022 року, з 15.10.2022 року по 05.02.2023 року, з 16.02.2023 року по 20.03.2023 року, з 26.03.2023 року по 15.06.2023 року ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України – м. Первомайськ, м. Миколаїв, Миколаївська область, смт. Білозерка Херсонської області. (а.с.19)
Так, в матеріалах справи міститься рапорт ОСОБА_1 про звільнення із військової служби від 08.03.2024 року відповідно до абзацу «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». (а.с.23)
В якості додатків до вказаного рапорту, зокрема, зазначено:
- копія довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.07.2023 року №5852;
-  копія довідки ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 28.08.2023 року №1215;
- копія довідки ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 12.10.2023 року №2176;
копія довідки в/ч НОМЕР_1 від 04.07.2023 року №127.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 із військової служби за рапортом від 08.03.2024 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII), згідно до його преамбули, здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, згідно із переліку, визначеного частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII, є видом військової служби.
Згідно до статті 3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII) установлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно із визначень, що містяться в статті 1 Закону №3543-XII, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до частини восьмої статті 4 Закону №3543-XII з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. 
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Згідно із статтею 10 Закону №3543-XII Верховна Рада України відповідно до Конституції України здійснює законодавче регулювання питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, визначає відповідні видатки з Державного бюджету України, затверджує протягом двох днів з моменту звернення Президента України укази про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію.
Відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України, зокрема, приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України (стаття 11 Закону №3543-XII).
Так, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався та діє станом на теперішній час.
Судова колегія звертає увагу, що звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, у період дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини 4 статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII.
Так, згідно із підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
- за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Частиною сьомою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року.
Згідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: 
- підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно до пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог цього Положення, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 року.
Відповідно до пункту 1.5 розділу І Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: 
подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
У відповідності із пунктом 12.1 розділу XII цієї Інструкції, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення №1153/2008 (у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них).
Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) визначено перелік документів, що подаються із поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. 
Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
За визначенням, наведеним в Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача №40 від 31.01.2024 року, рапорт (заява) - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями прямих командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності. Для зручності в рапорті можна одразу зазначати всіх командирів від прямого до командира військової частини, але фактично подавати по команді і проставляти відповідні помітки подання, отримання та клопотання надалі нижчим командиром вищому.
За загальним правилом, визначеним підпунктом 3.11.6 Інструкції №124, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.
Слід зазначити, що бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є саме пасивна поведінка відповідного суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Як з`ясовано апеляційним судом, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби у порядку та у спосіб, передбачені Положенням №1153/2008.
З огляду на відсутність доказів звернення позивача до військової частини НОМЕР_1 із відповідним рапортом, у спірних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо не розгляду рапорту по суті.
Що ж стосується доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, стосовно того, що довідка ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 12.10.2023 року за №2176 прийнята з порушенням Положення про військово-лікарську в Збройних Силах України, та не відображає реальний стан здоров`я позивача і як наслідок висновок про придатність ОСОБА_1 до військової служби, судова колегія вказує про таке.
Так, з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України 14 серпня 2008 року затверджено Положення № 402.
Як убачається із норм Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І Положення № 402 з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК.
До штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК.
З аналізу наведених вище положень законодавства України слідує, що перевірка рішення ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням №402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК вищого рівня, чи Центральної військово-лікарської комісії.
З урахуванням зазначеного, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 , викладеного у довідці від 12.10.2023 року за №2176, щодо придатності до військової служби ОСОБА_1 , позивач має право звернутися до ВЛК вищого рівня, чи Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідного висновку.
Більше того, у даній справі предметом оскарження є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення із військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно до поданого ОСОБА_1 рапорту.
Разом з тим, як установлено апеляційним судом вище, у спірному випадку така бездіяльність з боку військової частини НОМЕР_1 відсутня, оскільки фактично рапорт від 08.03.2024 року не подано.
Поряд з цим, при вирішенні даного спору в оскаржуваному рішенні окружний адміністративний суд зазначив, що за відсутності постанови ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, у військовослужбовця – ОСОБА_1 відсутні правові підстави для звільнення із військової служби на підставі абз. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Наведені вище обставини слугували підставою суду першої інстанції для висновку, що надані до матеріалів справи довідки від 14.07.2023 року №5852, від 28.08.2023 року №1215 та від 12.10.2023 року №2176 не є належними доказами для визнання позивача непридатним до військової служби та звільнення на підставі рапорту від 08.03.2024 року.
У свою чергу, апеляційний суд наголошує, що у даному випадку суд обмежений перевіркою правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів уважає, що висновки окружного адміністративного суду у відповідній частині суперечать його ж висновкам про відсутність в матеріалах справи доказів звернення позивача до відповідача з відповідним рапортом про звільнення з військової служби.
Водночас, у відповідній частині судом попередньої інстанції фактично надано правову оцінку щодо наявності/відсутності у позивача права на звільнення із військової служби, незважаючи на те, що дане питання по суті у встановленому порядку військовою частиною не вирішувалося.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, судова колегія уважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 року у справі №400/6216/24 шляхом виключення з неї посилання суду першої інстанції на те, що наданими ОСОБА_1 доказами не підтверджено його право на звільнення за станом здоров`я на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Керуючись ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 року у справі №400/6216/24 змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновки суду, що наданими ОСОБА_1 доказами не підтверджено його право на звільнення за станом здоров`я на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 року у справі №400/6216/24 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    Ю.В. Осіпов