ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2025 р.                                                           Справа №914/3137/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя                                                                      Панова І.Ю.
Суддів                                                                                Малех І.Б.,
                                                                                          Зварич О.В.,
Секретар судового засідання:                                                  Фарина Х.І.
за участю представників сторін:
від прокуратури: Іваночко В.В.;
від позивача: Желізняк З.Р.;
розглянувши матеріали апеляційної скарги керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону б/н від 05.03.2025 (вх. №01-05/597/25 від 05.03.2025)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.02.2025 (повний текст ухвали складено 24.02.2025)
про залишення позову без розгляду
у справі №914/3137/24 (суддя Петрашко М.М.)
за позовом Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Управління Служби безпеки України у Львівській області
до відповідача Корпорації будівельних підприємств "Карпатбуд"
про визнання недійсним пункту договору та стягнення 26119443,15 грн

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви і ухвал суду першої інстанції.
20.12.2024 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Управління Служби безпеки України у Львівській області до відповідача Корпорації будівельних підприємств "Карпатбуд" про визнання недійсним пункту договору та стягнення 26119443,15 грн. Зокрема прокурор у позовній заяві просить:
- визнати недійсним пункт 1 Розділу “Договірна ціна” Договору №116 про закупівлю товарів (робіт) за державні кошти від 11.05.2018 (з врахуванням змін внесених додатковими угодами до нього), укладеного між Управлінням Служби безпеки України у Львівській області та Корпорацією будівельних підприємств “Карпатбуд”, в частині включення в ціну договору податку на додану вартість;
- стягнути з Корпорації будівельних підприємств “Карпатбуд” на користь держави в особі Управління Служби безпеки України у Львівській області грошові кошти у розмірі 26119443,15 грн, з яких: 13909690,94 грн - сума безпідставно сплаченого ПДВ (сума основного боргу), 10018508,46 грн - інфляційні втрати, 2191243,75 грн - 3% річних.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.02.2025 у справі №914/3137/24 залишено без розгляду позов у справі №914/3137/24.
Ухвала мотивована тим, що прокурором недодержано приписи частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, відсутнє завчасне (до моменту подання позовної заяви до суду) повідомлення прокурором позивача про здійснення представництва інтересів держави в особі Управління Служби безпеки України у спірних правовідносинах та прокурором не дотримано вимог щодо надання розумного строку для реагування та вжиття позивачем заходів для усунення стверджуваного прокурором порушення інтересів держави, з огляду на що в даному випадку немає підстав вважати, що зі сторони позивача має місце бездіяльність компетентного органу.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 05.03.2025. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.02.2025 у справі №914/3137/24 та направити справу №914/3137/24 для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.
Зазначає, що про існування та зміст спірного у даній справі пункту 1 Розділу «Договірна ціна» Договору № 116 та, як наслідок, порушення інтересів держави УСБУ у Львівській області було відомо або мало бути відомо ще з моменту укладення даного договору, тобто з 11.05.2018, проте протягом 2018-2024 років останнє жодних заходів на їх захист не вживало, ні під час дії договору, ні під час укладення додаткових угод до нього, ні після його виконання.
Також, вказує, що позовна заява УСБУ у Львівській області була подана до господарського суду та зареєстрована після позовної заяви прокуратури у даній справі, а також станом на час прийняття рішення судом про відкриття провадження у справі № 914/3141/24 за позовною заявою УСБУ у Львівській області, провадження у справі за позовом прокуратури вже було відкрито, внаслідок чого у справі № 914/3141/24 існували підстави для прийняття рішення, передбаченого п. 5 ч. 5 ст. 174 ГПК України, про повернення позовної заяви УСБУ у Львівській області, оскільки на час подання останньої, прокуратурою вже було подано аналогічну позовну заяву у даній справі за № 914/3137/24, до того ж самого суду, з тими ж позивачем та відповідачем, з тим самим предметом та з однакових підстав.
31.03.2025 від Управління Служби безпеки України у Львівській області надійшов відзив б/н від 31.03.2025 (вх. №01-04/2453/25) на апеляційну скаргу в якому позивач зазначає, що Управління має право на самостійне звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, в тому числі і у правовідносинах за правочином, стороною яких є Управління Служби безпеки України у Львівській області. 
З метою спростування доводів прокурора про неналежне здійснення позивачем захисту своїх порушених прав, позивач повідомив про самостійне здійснення Управлінням Служби безпеки України у Львівській області належних заходів впродовж розумного строку з метою захисту прав держави в особі Управління Служби безпеки України у Львівській області шляхом подання 19.12.2020 до Господарського суду Львівської області позовної заяви до Корпорації будівельних підприємств “Карпатбуд”.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Малех І.Б. та Зварич О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону б/н від 05.03.2025 (вх. №01-05/597/25 від 05.03.2025) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.02.2025 у справі №914/3137/24.
Ухвалою суду від 26.03.2025 призначено розгляд справи на 29.04.2025.
У судовому засіданні 29.04.2025 прокурор підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Представник позивача заперечив щодо доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При перегляді ухвали господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:
- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;
- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);
- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 ГПК України, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;
- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків щодо застосування норм права:
- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший, другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача;
- оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах;
- якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність компетентного органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
Водночас у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 910/3486/18 колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, з яких позивач не здійснює захисту своїх інтересів.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень -це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Підставою для представництва інтересів держави шляхом подання позовної заяви до господарського суду у справі № 914/3137/24 прокурор зазначає нездійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом, тобто позивачем і, серед іншого, зазначає, що в даному випадку Управління Служби безпеки України у Львівській області проявило бездіяльність у питаннях захисту інтересів держави, що стало підставою для звернення прокурора до суду.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено господарським судом листом від 23.09.2024 вих.№30.54/02-4482ВИХ-24 керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до Управління Служби безпеки України у Львівській області, посилаючись на те, що прокуратурою вивчається питання щодо наявності підстав для застосування представницьких повноважень за фактом включення та оплати податку на додану вартість до ціни договору щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. На Нивах 11 у м. Львові, яке здійснювалось на підставі договору № 116 про закупівлю товарів ( робіт) за державні кошти від 11.05.2018 ( далі- Договір), укладеного між управлінням Служби безпеки України у Львівський області та Корпорацією будівельних підприємств « Карпатбуд» та просив надати прокуратурі регіону ґрунтовну інформацію про стан вжиття позивачем заходів щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, вказавши причини зволікання із вирішенням питання у законний спосіб чи інші мотиви невжиття таких заходів.
Також, у вказаному листі прокурор інформував, що невжиття суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, тривалий час цивільно-правових заходів щодо відновлення вищевказаних порушених інтересів держави вказує на неналежне виконання відомством наданих законодавством повноважень у бюджетній сфері та сфері захисту державної власності, що вказує на наявність виключних підстав, передбачених положеннями статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, для звернення до суду прокурора з відповідним позовом в інтересах держави. Вказану інформацію прокурор просив надати у строк до 21.10.2024 в електронному вигляді з подальшим надсиланням паперових документів.
У відповідь на вказаний лист Управління Служби безпеки України у Львівській області листом від 21.10.2024 вих.№62/16-1920 зазначило, що регіональним органом безпеки спільно із Центральним управлінням СБУ вживаються заходи на предмет наявності правових підстав звернення до суду в порядку самопредставництва з питань приведення у відповідність до вимог чинного податкового законодавства операцій з будівництва житла для військовослужбовців органів СБУ, відповідно до Договору №116 від 11.05.2018. Зокрема, до Корпорації будівельних підприємств “Карпатбуд” (ЄДРПОУ 30477237) надіслано лист-претензію з вимогою розглянути можливість приведення у відповідність до вимог чинного податкового законодавства операцій з будівництва житла для військовослужбовців УСБУ у Львівській області, що здійснювалося за бюджетні кошти (вих.№62/16-11599п від 16.09.2024) та поряд із тим зазначило, що кошторисна документація, платіжні доручення, акти приймання передачі виконаних робіт, інші документальні матеріали стосовно виконання договірних зобов`язань з питань будівництва багатоквартирного житлового будинку знищені, на підставі вказівки Голови СБ України від 24.02.2022 та відповідно до пункту 747 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, і організаціях, затвердженого постановою KM України №939 від 18.12.2013, у зв`язку із неможливістю забезпечення подальшого надійного зберігання. З огляду на що на даний час триває процес їх пошуку та відновлення з метою узгодження розрахунку ПДВ, що підлягає поверненню. Одночасно скеровуємо наявні документальні матеріали.
Окрім цього, матеріалами справи підтверджується, що листом від 04.10.2024 вих.№62/21-675 Управління зверталось до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, у якому з метою виконання Податкового кодексу України та прийняття управлінських рішень просило сприяння в найкоротші терміни направити на адресу Управління копії наявних документальних матеріалів (кошториси, плани асигнувань, платіжні доручення, тощо) щодо будівництва 99-ти квартирного житлового будинку по вулиці На Нивах, 11 у місті Львові.
Листом від 15.10.2024 вих.№07.1-11-06/10153 ГУ ДКСУ у Львівській області повідомило, що строки архівного зберігання запитуваних документів (кошториси, плани асигнувань, реєстри бюджетних зобов`язань, реєстри бюджетних фінансових зобов`язань, платіжні доручення), що подаються до органу Казначейства, відповідно до статті 197 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів (затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за №571/20884) становлять 5 років. Відповідно, справи в яких містились запитувані документи за 2018 рік були знищені у зв`язку із закінченням встановленого терміну їх зберігання відповідно до норм чинного законодавства (акт від 30.01.2024 №28, акт 03.04.2024 №29).
Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що Управління Служби безпеки України у Львівській області належно відреагувало на стверджуване прокурором порушення інтересів держави та на думку суду невідкладно розпочало вживати заходи для виправлення ситуації, зокрема для подання позову.
Крім того суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку в тексті листа Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на адресу Управління Служби безпеки України у Львівській області від 23.09.2024 № 30.54/02-4482ВИХ-24 відсутні висновки про наміри прокурора звернутися до суду з конкретним позовом в інтересах держави в особі позивача , а також відсутні посилання про інформування позивача про те, що прокурором буде подано до суду такий позов. , у вказаному листі ідеться про вимогу надання до прокуратури регіону ґрунтовної інформації про стан вжиття Управлінням Служби безпеки України в Львівської області заходів щодо захисту інтересів держави з вищевказаних питань. 
Також, Управління Служби безпеки України у Львівській області у поясненнях (вх.№1398/25 від 20.01.2025) зазначає, що листом від 28.11.2024 вих.№62/21-1161п, яким начальник Фінансового відділу УСБУ у Львівській області повідомив, що пунктом 2 додаткової угоди №6 від 05.05.2020 до договору №116 від 11.05.2018 з “Будівництва багатоквартирного житлового будинку на вул. На Нивах, 11 у м. Львові” викладено договірну ціну на будівництво, що здійснюється у 2018 році (на весь період будівництва) до додаткової угоди №6 до договору №116 від 11.05.2018 в редакції додатку 1-А. Розрахунком 13 розділу І “Будівельні роботи” вищезазначеної договірної ціни визначено, що податок на додану вартість по розділу складає 13265,78718 тис. грн.
Окрім цього, у вказаному листі вказано, що відповідно до довідок про вартість будівельних робіт та витрати КБ-3 та актів приймання виконаних будівельних робіт КБ-2 на виконання договору №116 від 11.05.2018 року, надісланих до Фінансового відділу Відділом господарського забезпечення Управління (№62/19-610 від 15.10.2024), даний договір виконаний згідно з договірною ціною в редакції додатку 1-А.
Таким чином, позивачем внаслідок вжитих ним заходів лише 28.11.2024 було встановлено фактичну вартість будівельних робіт за договором від 11.05.2018 №116, що, в свою чергу, дало змогу позивачу визначити суму судового збору, яку необхідно сплатити за подання до господарського суду позовної заяви у спірних правовідносинах.
В подальшому, з метою виділення коштів на сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду, Управління Служби безпеки України у Львівській області листом від 12.12.2024 вих.№62/21-888 зверталось до начальника Фінансово-економічного управління Служби безпеки України про коригування кошторисних призначень УСБУ у Львівській області та виділення коштів на грудень 2024 за КПКВ 6521010 КЕКВ 2800 “Інші видатки” у зв`язку із необхідністю сплати судового збору за подання до Господарського суду Львівської області позовної заяви щодо стягнення з Корпорації будівельних підприємств “Карпатбуд” на користь Управління безпідставно отриманих коштів зі сплати ПДВ за виконання робіт з будівництва багатоквартирного будинку.
Вказані кошти для сплати судового збору фактично надійшли в розпорядження Управління Служби безпеки України у Львівській області 18.12.2024.
Господарським судом в оскаржуваної ухвалі встановлено, що 24.12.2024 за вх.№ 16037п на адресу Управління Служби безпеки України у Львівській області надійшов лист від 13.12.2024 вих №30.54/02-6351ВИХ-24, у якому серед іншого прокурор повідомив позивача про те, що Львівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону підготовлено позов, який буде пред`явлено до господарського суду Львівської області в інтересах держави в особі УСБУ у Львівській області.
Після направлення на адресу позивача вищевказаного листа від 13.12.2024 - 19.12.2024 Керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави особі позивача – Управління Служби безпеки України у Львівської області звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Корпорації будівельних підприємств « Карпатбуд» про визнання недійсним пункту 1 Розділу «Договірна ціна» договору № 116 про закупівлю товарів (робіт) за державні кошти від 11.05.2018 (з врахуванням змін внесених додатковими угодами до нього) укладеного між Управлінням Служби безпеки України у Львівській області та Корпорацією будівельних підприємств «Карпатбуд», в частині включення в ціну договору податку на додану вартість.
Просив стягнути з Корпорації будівельних підприємств «Карпатбуд» на користь держави в особі Управління Служби безпеки України у Львівській області грошові кошти у розмірі 26119443,25 грн, з яких: 13909690,94 – сума безпідставно сплаченого ПДВ (сума основного боргу), 10018508,46 грн – інфляційні втрати, 2191243,75 грн – 3% річних.
Ухвалою господарського суду Львівської області від 25.12.2024 відкрито провадження у даній у справі № 914/3137/24.
Також, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.12.2025 відкрито провадження у справі № 914/3141/24 за позовом Управління Служби безпеки України у Львівській області до відповідача Корпорації будівельних підприємств "Карпатбуд" про визнання недійсним пункту договору та стягнення 13 265 787,18 грн. В прохальній частині позовної заяви у справі № 914/3141/24 позивач просить:
- визнати недійсним пункту 1 розділу “Договірна ціна”, укладеного між Управлінням Служби безпеки України у Львівській області та Корпорацією будівельних підприємств “Карпатбуд” договору про закупівлю товарів (робіт) за державні кошти від 11.05.2018 №116 в частині включення до ціни договору податку на додану вартість;
- стягнути з Корпорації будівельних підприємств “Карпатбуд” на користь Управління Служби безпеки України у Львівській області безпідставно отримані кошти у розмірі 13265787,18 грн.
Згідно зі змістом позовної заяви, підстави позову у справі №914/3141/24 є аналогічні підставам позову у даній справі №914/3137/24, однак у справі №914/3137/24 прокурором додатково заявлено до стягнення 10018508,46 грн інфляційних втрат та 2191243,75 грн 3% річних.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява у справі № 914/3141/24, як і у даній справі № 914/3137/24 надійшла до суду 19.12.2024.
Отже, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що вищенаведені обставини свідчать про невідкладне вжиття позивачем достатніх і адекватних заходів до самостійного поновлення своїх порушених прав у спірних правовідносинах впродовж розумного строку в розумінні правових позицій, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, з огляду на вказане, доводи прокурора про неналежне здійснення позивачем захисту своїх порушених прав є безпідставними та прокурором не дотримано вимог щодо надання розумного строку позивачу для реагування та вжиття останнім заходів для усунення стверджуваного прокурором порушення інтересів держави, з огляду на вищевикладене в даному випадку немає підстав вважати, що зі сторони позивача має місце бездіяльність компетентного органу.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. У таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (Постанова КГС ВС від 29.07.2020 у справі №924/526/18).
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема про залишення позовної заяви без розгляду.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановивши після відкриття провадження у справі відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, місцевий господарський суд правомірно залишив позов без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 18.02.2025 у справі №914/3137/24 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і правові підстави для її скасування відсутні, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не визнаються такими, що можуть бути достатньою правовою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону б/н від 05.03.2025 (вх. №01-05/597/25 від 05.03.2025) – залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.02.2025 у справі №914/3137/24 - залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 08.05.2025.

Головуючий суддя                                                                                Панова І.Ю.,

Суддя                                                                                                    Зварич О.В.,

                                                                                                    Малех І.Б.