УХВАЛА

28 квітня 2025 року 
м. Київ

справа №300/4547/23
адміністративне провадження № К/990/750/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Кашпур О.В.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року
у справі №300/4547/23 
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просила:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення ОСОБА_2 з 12 листопада 2020 року розміру грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», замість застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2020 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати належне ОСОБА_2 з 12 листопада 2020 року грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2020 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), яке виплатити ОСОБА_1 , як дружині загиблого, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», при обчисленні ОСОБА_2 розміру грошового забезпечення з 01 січня 2021 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати належне ОСОБА_2 з 01 січня 2021 року грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), яке виплатити ОСОБА_1 , як дружині загиблого, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», при обчисленні ОСОБА_2 розміру грошового забезпечення з 01 січня 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати належне ОСОБА_2 з 01 січня 2022 року грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), яке виплатити ОСОБА_1 , як дружині загиблого, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, скаржниця звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 КАС України.
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2025 року визнано неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі №300/4547/23. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі №300/4547/23 - залишити без руху. Скаржнику установлено строк, протягом якого він має усунути вказані недоліки та надати суду касаційної інстанції обґрунтоване клопотання про поновлення строку касаційного оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року із зазначенням поважних причин пропуску такого строку та подання доказів їх поважності та\або доказів невиконання судом апеляційної інстанції свого обов`язку щодо направлення скаржнику належним чином завіреної копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Так, скаржнику роз`яснено, зокрема, що у разі невиконання вимог цієї ухвали, зокрема, якщо наведені скаржником підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані судом неповажними або відсутністю клопотання про поновлення цього строку, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Копію ухвали Верховного Суду від 27 січня 2025 року двічі надіслано на адресу позивача, зазначену нею в касаційні скарзі. 
Проте, до Верховного Суду повернулися конверти з вказаною ухвалою з відміткою відділення поштового зв`язку про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Крім того, ухвалу Верховного Суду 27 січня 2025 року надіслано на електронну адресу позивача.
Станом на час постановлення цієї ухвали жодних заяв, клопотань про поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними доказами поважності причин пропуску такого строку, до Суду не надходило.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.
Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії ) (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") (Application no. 11681/85). 
Доцільно зауважити, що строк, який сплинув з дня постановлення судом ухвали про залишення касаційної скарги без руху від 27 січня 2025 року, був більше ніж достатнім для забезпечення скаржнику можливості усунути недоліки касаційної скарги.
В той же час, відповідно до частини першої статті 131 КАС України, учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Позивач про зміну місця знаходження Верховний Суд не повідомляв, будь-яких заяв до суду не подавав.
Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Схожий за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23 листопада 2023 року у справі № 215/7312/20.
За наведених обставин, є всі підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчився, а скаржником виявлені недоліки касаційної скарги не усунуто.
Інших заяв чи клопотань на усунення недоліків касаційної скарги від скаржника станом на момент постановлення цієї ухвали не надходило.
Зважаючи на здійснення судом касаційної інстанції усіх можливих і залежних від нього дій з метою забезпечення реалізації особою наданого їй права на касаційне оскарження судового рішення, та беручи до уваги те, що скаржнику направлялася на його адресу, зазначену в касаційній скарзі, а також на електронну пошту, копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху із зазначенням способу і строку їх усунення, а також враховуючи відсутність (станом на день постановлення цієї ухвали) зареєстрованих в автоматизованій системі документообігу касаційного суду будь-яких заяв, клопотань чи інших документів, направлених позивачем з цього приводу, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі №300/4547/23.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Судді	А.В. Жук О.В. Кашпур   А.Г. Загороднюк