КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 квітня 2025 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 755/11031/24
номер провадження №22-ц/824/5532/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги 
представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 
на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року /суддя Галаган В.І./
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -                 
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач ОСОБА_4 , звертаючись з позовом до суду, просила стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 81 071,20 грн., моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 17 211,20 грн.
Рішенням  Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 34 887 грн 73 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4   судовий збір у розмірі 866 грн 21 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 866 грн 21 коп./а.с. 135-142/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог, стягнути судові витрати.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, позивач стверджує, що відповідачами вчинено хуліганські дії, проте, відносно відповідачів кримінальне провадження закрито, адміністративні протоколи не складались, судові рішення про вчинення протиправних дій відсутні. Позивачем не надано доказів протиправності дій та вини відповідачів у заподіянні шкоди, а судом першої інстанції не встановлено наявність таких доказів, що є необхідними для визначення цивільно-правової відповідальності. Суд першої інстанції, не маючи відповідного судового рішення про встановлення вини відповідачів, помилково посилається на ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Наголошував і на тому, що оскільки позивачем не надано суду письмового дозволу слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування, всі надані документи із матеріалів кримінального провадження є недопустимими доказами, а відтак не відповідають ст. 78 ЦПК України.  Вказував і на те, що висновок експертів від 01.09.2021 р. є неналежним та недопустимим доказом, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність, у висновку відсутні дані, що він підготовлений для подачі до суду. Жодних інших доказів, наприклад, таких як відеозаписи, аудіозаписи, або показання свідків, Позивачем не надано та судом їх не досліджено. Враховуючи викладене, позовні вимоги, щодо стягнення грошових коштів у розмірі 29 945, 36 грн. на ремонт автомобіля та 4 942, 37 грн. витрат на проведення експертного дослідження були необґрунтованими та такими, що не підлягали задоволенню.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, також представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3  звернувся з аналогічною апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у позові.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Доводи викладав, аналогічні апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_2 
ОСОБА_4 звернулась з відзивом на апеляційні скарги, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів. Вказувала на те, що за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що 
апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 , на підставі наступного.
Судом встановлено, що  автомобіль «Рендж Ровер», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.08.2020 року. (а.с. 62, 63)
04.11.2021 року на підставі заяви ОСОБА_4 до ЄРДР за № 12021105040003826 05.11.2021 року внесено відомості щодо факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, відповідно до якого 18.06.2021 року приблизно о 19.00 год. за адресою: м. Київ, вул. Туманяна, 15-А невстановлена особа вчинила хуліганські дії відносно ОСОБА_4  (а.с. 5-6, 7, 9)
Згідно Висновку експертів за результатами проведення трасологічного та товарознавчого дослідження, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 01.09.2021 року № 20384/21-52/20385/21-54 (а.с. 26-58), сліди і пошкодження, які наявні на правих передніх дверях (деформація, два сліда-відбитка) та капоті (слід-відбиток) автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , перелічені, детально описані та зображені у дослідницькій частині висновку; Слід на капоті автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , міг бути утворений дотиком або ударом правої руки людини. Один слід на правих передніх дверях даного автомобіля міг бути утворений ударом взуття правої ноги людини, другий слід - дотиком або ударом руки людини; слідів тертя, ковзання, волочіння на правих передніх дверях та капоті автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , при безпосередньому огляді в рамках даного дослідження не виявлено; слідова інформація на капоті автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , більше вказує на статичний (нерухомий) стан автомобіля на момент контактування з ним кисті руки, але при цьому не виключає поздовжній рух автомобіля з дуже низькою швидкістю (менше 5 км/год); розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкоджень його правих дверей та капоту, складає 29 945,36 грн. (а.с. 41-42)
Згідно Акту здачі-приймання висновку експертів № 20384/21-52/20385/21-54 від 01.09.2021 року, вартість експертизи склала 4 942,37 грн., які оплачено ОСОБА_4 відповідно до квитанції від 19.07.2021 року. (а.с. 58, 61)
На підставі протоколу огляду відеозапису від 10.05.2024 року, довідок на особу та постанови про визнання потерпілим від 10.05.2024 року, визнано ОСОБА_4 потерпілою в досудовому розслідуванні за ознаками вчинення кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. (а.с. 10-15, 16-18, 19)
01.06.2024 року постановою Дніпровського районного управління поліції ГУ НП у м. Києві кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за № 12021105040003826 від 05.11.2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с. 21-25)
Згідно змісту постанови Дніпровського районного управління поліції ГУ НП у м. Києві від 01.06.2024 року в ході досудового розслідування встановлено, що 18.06.2021 року, близько о 19 год. 00 хв., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою провулок Дзиги Ветрова на проїжджій частині в напрямку в`їзду до двору за адресою: АДРЕСА_1 , вчинили хуліганські дії відносно гр. ОСОБА_4 , яка знаходилась у належному їй на праві власності автомобілі «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 .
В ході дізнання було встановлено, що 18.06.2021 року, близько о 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , по провулку Дзиги Ветрова на проїжджій частині в напрямку в`їзду до двору за адресою: вул. О. Туманяна, 15А в м. Києві вимушено зупинилась, оскільки автомобіль «Мітсубіши», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , розвертаючись, створив їй перешкоду для руху. Здійснюючи зупинку водієм ОСОБА_4 була врахована дорожня обстановка та вимушена зупинка була здійснена з урахуванням необхідності роз`їзду з автомобілем «Мітсубіши», який своїм маневром створив їй перешкоду в русі та з забезпеченням місця для проходу пішоходів з правої сторони дороги в районі закінчення тротуару по проїзній частини по провулку Дзиги Ветрова в напрямку в`їзду до двору за адресою: вул. О. Туманяна, 15А в м. Києві.
Окрім того, з лівої сторони дороги по провулку Дзиги Ветрова на проїжджій частині в напрямку в`їзду до двору за адресою: вул. О. Туманяна, 15А в м. Києві розміщена клумба та відсутній тротуар для руху пішоходів. Очікуючи завершення маневру автомобіля «Мітсубіши» ОСОБА_4 відчула удари по автомобілю з лівої сторони автомобіля, які було зроблено ОСОБА_2 . Після того, як ОСОБА_4 відчинила вікно автомобіля та запитала що сталося, ОСОБА_2 почав її ображати, кричати та нецензурно виражатися в її адресу, при цьому так і не сформулювавши чітких претензій до неї, на що ОСОБА_4 зачинила вікно, після чого ОСОБА_2 обійшов автомобіль з правого боку та вдарив ногою у праві передні двері автомобіля, пошкодивши їх. Разом з ОСОБА_2 знаходилась ОСОБА_1 , яка також показала образливий жест в адресу ОСОБА_4 , вела себе зухвало, перешкоджала руху автомобіля та вдарила по капоту автомобіля, пошкодивши його. Після вчинення хуліганських дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишили місце вчинення порушення та пішли в напрямку двору за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 викликала поліцію по лінії «102». Також потерпіла повідомила, що має відео правопорушення зафіксоване на власний мобільний телефон.
Прибувши на місце, працівники поліції склали протокол огляду місця події, яким були зафіксовані пошкодження автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема сліди від ударів на передніх правих дверцятах та капоті. Допитаний в ході досудового розслідування ОСОБА_5 повідомив, що йому зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що невідомими їй раніше чоловіком та жінкою були вчинені хуліганські дії відносно неї, а саме: образи, крик, непристойні жести та удари по автомобілю, після чого ОСОБА_5 одразу виїхав на місце події. По прибуттю на місце події ОСОБА_5 зміг отримати доступ до камер відеоспостереження будинку, відеозапису події на телефоні ОСОБА_4 , оглянувши безпекові системи автомобіля, опитавши мешканців будинку АДРЕСА_1 , оглянувши чат будинку, було встановлено осіб, які вчинили правопорушення, ними виявились ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , мешканці кв. АДРЕСА_2 . З місця події працівник поліції зателефонував до ОСОБА_2 та запропонував йому підійти на місце події, надати пояснення щодо ситуації, яка мала місце, на що ОСОБА_2 поклав слухавку, а через короткий проміжок часу на телефон працівника поліції, з якого останній телефонував ОСОБА_2 , зателефонувала жінка та почала кричати на працівника поліції, після чого працівник поліції поклав слухавку та склав протокол огляду місця події. В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також усіляко уникали зустрічі з працівниками поліції, ігнорували їх виклики та змінили місце проживання.
Відповідно до висновку експертів за результатами проведення трасологічного та товарознавчого дослідження №20384/21-52/20385/21-54 від 01.09.2021 року, було встановлено, що сліди і пошкодження, які наявні на правих передніх дверях (деформація, два сліда-відбитка) та капоті (слід-відбиток) автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , перелічені, детально описані та зображені у дослідницькій частині висновку.
Слід на капоті автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , міг бути утворений дотиком або ударом правої руки людини. Один слід на правих передніх дверях даного автомобіля міг бути утворений ударом взуття правої ноги людини, другий слід - дотиком або ударом руки людини.
Слідів тертя, ковзання, волочіння на правих передніх дверях та капоті автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , при безпосередньому огляді в рамках даного дослідження не виявлено.
Слідова інформація на капоті автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , більше вказує на статичний (нерухомий) стан автомобіля на момент контактування з ним кисті руки, але при цьому не виключає поздовжній рух автомобіля з дуже низькою швидкістю (менше 5 км/год).
На даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду добровільно не відшкодували.
Протоколом огляду відеозапису були оглянуті записи камер відеоспостереження будинку АДРЕСА_1 та відеозапис, наданий потерпілою ОСОБА_4 , які відображають факти викладені вище, в тому числі пошкодження автомобіля «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також вчинення дій, що порушують громадський спокій громадян, в тому числі образливий жест ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_4 в присутності неповнолітніх осіб.
Частково задовольняючи позовні вимоги, зокрема в частині вимог стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 , суд першої інстанції вірно керувався вимогами ЦК України про те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України)
За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України.
За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У частинах першій, другій статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19)
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166 Цивільного кодексу України)
За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України.
Отже, судом першої інстанції зроблено вірно і обґрунтовані висновки щодо підстав для відшкодування шкоди ОСОБА_2 .
Водночас, щодо покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди на ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково послався на ст. 1190 Цивільного кодексу України, про те, що спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність таких осіб у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ОСОБА_4 з приводу солідарного відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої спільними діями відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , шляхом пошкодження належного позивачу на праві власності автомобіля «Рендж Ровер», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку щодо безпідставності вимог позову ОСОБА_4 про солідарне відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, оскільки відповідачі не вчиняли спільних протиправних дій, що призвели до пошкодження належного позивачу на праві власності автомобіля «Рендж Ровер».
Доказів того, що ОСОБА_1 були вчинені активні дії саме щодо пошкодження автомобіля, матеріали справи не містять. 
Згідно з висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 01.09.2021 року № 20384/21-52/20385/21-54 (а.с. 26-58), пошкодження автомобіля включають деформацію та два сліди-відбитки на правих передніх дверях, а також слід-відбиток на капоті. Експерти зазначили, що слід на капоті міг бути утворений дотиком або ударом правої руки людини, один слід на дверях - ударом взуття правої ноги, а другий - дотиком або ударом руки. Протокол огляду місця події від 18.06.2021 року (а.с. 10-15) та постанова Дніпровського районного управління поліції від 01.06.2024 року (а.с. 21-25) підтверджують, що ОСОБА_2 завдав удару ногою по правих передніх дверях, що спричинило їх пошкодження. Водночас щодо ОСОБА_1 у зазначених документах вказано лише на її образливий жест та удар по капоту, який за висновком експертів не спричинив матеріальних пошкоджень, що підлягають відшкодуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, для покладення обов`язку відшкодування шкоди необхідно встановити наявність усіх елементів цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між діями та шкодою, а також вини особи. 
У даному випадку матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що дії ОСОБА_1 щодо удару по капоту автомобіля призвели до його пошкодження у взаємозв`язку з покладенням на неї обов`язку матеріального відшкодування. Зокрема, експертний висновок не встановив деформацій чи інших матеріальних ушкоджень капоту, які б потребували ремонту чи компенсації. 
Отже, причинний зв`язок між діями ОСОБА_1 та матеріальною шкодою, зазначеною позивачем за ремонт автомобіля, відсутній.
Крім того, у протоколі огляду відеозапису від 10.05.2024 року (а.с. 10-15) та показаннях ОСОБА_4 не наведено додаткових доказів, які б підтверджували активні дії ОСОБА_1 , що спричинили саме матеріальну шкоду. Відеозаписи камер спостереження будинку та запис, наданий позивачем, фіксують лише факт удару ОСОБА_1 по капоту, але не підтверджують утворення пошкоджень, які входять до розрахунку матеріальної шкоди. Показання ОСОБА_5 також не містять конкретних відомостей про дії ОСОБА_1 , що спричинили матеріальні збитки.
Позивач, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, зобов`язаний довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували завдання матеріальної шкоди саме діями ОСОБА_1 не надано.
Таким чином, суд першої інстанції помилково поклав на ОСОБА_1 солідарну відповідальність за відшкодування матеріальної шкоди, оскільки відсутній один із ключових елементів цивільного правопорушення - причинний зв`язок між її діями та шкодою.
Водночас, доводи апеляційних скарг представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , зокрема щодо відсутності доказів протиправності їхніх дій, недопустимості висновку експертів від 01.09.2021 року, відсутності судового рішення про встановлення їхньої вини та недотримання вимог щодо розголошення матеріалів досудового розслідування, відхиляються колегією судді з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини. Тобто цивільне законодавство встановлює презумпцію вини правопорушника, і тягар доказування відсутності вини лежить на відповідачах. 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надали доказів, які б спростовували їхню вину у вчиненні протиправних дій, зафіксованих у матеріалах справи. 
Зокрема, постанова Дніпровського районного управління поліції від 01.06.2024 року (а.с. 21-25) підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 удару по дверях автомобіля, що спричинило їх пошкодження, а також образливих дій ОСОБА_1 , які завдали моральної шкоди позивачу. 
Закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 296 КК України через відсутність складу кримінального правопорушення не виключає цивільно-правової відповідальності, оскільки стандарти доказування у цивільному процесі є нижчими, ніж у кримінальному (постанова Верховного Суду від 27.05.2021 року у справі № 761/12945/19).
Щодо недопустимості висновку експертів, апелянт стверджує, що висновок експертів від 01.09.2021 року є недопустимим через відсутність попередження експерта про кримінальну відповідальність та неналежне оформлення документа. 
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, допустимими є докази, отримані з дотриманням порядку, встановленого законом. 
Висновок складено Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, який є уповноваженою установою, і відповідає вимогам ст. 103 ЦПК України щодо форми та змісту експертного висновку. Акт здачі-приймання висновку (а.с. 58) підтверджує його оплату позивачем, а сам документ містить детальний опис досліджень, що виключає сумніви в його достовірності. Апелянт не надав доказів, які б спростовували об`єктивність чи правильність висновків експертизи.
Відхиляються також і твердження апелянта про недопустимість документів із матеріалів досудового розслідування через відсутність дозволу слідчого чи прокурора, які є безпідставним. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, документи, отримані в ході досудового розслідування, можуть використовуватися як докази у цивільній справі, якщо вони стосуються предмета спору. Протокол огляду відеозапису, постанова про визнання потерпілим та інші документи (а.с. 10-19) були долучені до матеріалів справи з дотриманням процесуальних вимог і досліджені судом першої інстанції, що відповідає ст. 95 ЦПК України, провадження у кримінальній справі закрито.
Крім того, у матеріалах справи є протокол огляду відеозапису від 10.05.2024 року (а.с. 10-15), який фіксує дії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також показання ОСОБА_5 , які підтверджують обставини події. 
Ці докази є достатніми для встановлення фактів, викладених позивачем, відповідно до принципу змагальності сторін (ст. 13 ЦПК України).
В частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 23 Цивільного кодексу України, про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зі змісту яких випливає, що моральна шкода компенсується лише винною особою.
Згідно роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, з урахуванням вимог позивача в частині стягнення на її користь моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок пошкодження належного позивачу на праві власності майна, та пов`язана з розладом нормального життя позивача, нервовою напругою та переживаннями, пов`язаними з необхідністю проведення відновлюваного ремонту автомобіля, витратою часу на проведення його обстеження для визначення розміру матеріального збитку, зверненням до суду за захистом порушених прав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в розрізі даного спору відповідачами має бути відшкодовано на користь позивача моральна шкода, яку суд першої інстанції визначим в розмірі 5 000,00 грн.
Отже, доводи апеляційних скарг щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 та моральної шкоди з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а висновки суду відповідають наявним доказам.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають новому розподілу з урахуванням часткового задоволення позовних вимог. Позов задоволено на 32,93% від загальної суми вимог, сума судового збору становить 1211,20?0,3293=398,73 грн, отже, за розгляд справи в суді першої інстанції, з урахуванням пропорційності з ОСОБА_2 підлягає стягненню 373,66 грн., з ОСОБА_2 25 грн. Судовий збір, сплачений в апеляційній інстанції покладається на апелянтів, оскільки за вимогами апеляцій відмовлено.
Керуючись ст.ст.  376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги  представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року - задовольнити частково.  
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року -  скасувати в частині стягнення солідарно матеріальної шкоди з   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Постановити в цій частині нове рішення за яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 34 887 (тридцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят сім) гривень 73 копійки.
У стягненні з ОСОБА_1 матеріальної шкоди відмовити.
В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції перерозподілити наступним чином:
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 373, 66 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 25, 00 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
 
Головуючий:                                        Судді: