Справа № 303/10244/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       03 квітня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – Джуги С.Д.
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2024 року у складі судді Монич В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи.
в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи.
Позовні вимоги мотивує тим, що 31 серпня 2023 року о 19 годині 10 хвилин в м. Мукачево, вул. Окружна 12, водій транспортного засобу марки «Dacia logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом марки «Audi A4» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушили вимоги п. 11.4 Правил дорожнього руху. Вина ОСОБА_2 підтверджена постановою Мукачівського міськрайонного суду від 15 вересня 2023 року, якою його визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.
За вказаних обставин позивач просив стягнути у відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення ДТП, що мало місце 07.06.2022 року 258 594,04 грн, 50 000 грн моральної шкоди та 40 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31091,77 грн матеріальної шкоди,завданої внаслідок ДТП, 3000,00 грн. моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП, 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 3085,94 грн. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мельник П.П., просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 187 502,27 грн., у стягненні з відповідача моральної шкоди у розмірі 47 000,00 грн., у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн. та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції погодився із позицією третьої особи та вказав, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Однак, вказана норма стосується договірних відносин між страховиком та страхувальником, та не може заперечувати право позивача на відшкодування шкоди відповідачем у повному обсязі у разі, якщо страхового відшкодування недостатньо. Саме відповідач зобов`язаний був заперечувати позовні вимоги позивача та визначений розмір завданої шкоди, а не третя особа. Таким чином, невідшкодованою залишилась шкода у розмірі 187.502,27 грн (витрати позивача на ремонт транспортного засобу – стягнуті кошти відповідно до рішення суду+ витрати на здійснення огляду пошкодженого транспортного засобу марки та визначення розміру заподіяної шкоди суб`єктом оціночної діяльності). Апелянт вважає, що витрати на відшкодування правничої допомоги підлягають стягненню з відповідача у розмірі 40.000,00 грн., оскільки адвокатом надано консультації клієнту, здійснено аналіз та оцінку матеріалів справи (звіт № 81.23 про оцінку розміру матеріального збитку, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, пояснення третьої особи), вивчення судової практики, підготовлено претензію відповідачу про відшкодування шкоди, позовну заяву, супровід справи в суді, а відповідач в свою чергу не заявляв жодних заперечень про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник апелянта Мельник П.П. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта Мельника П.П., перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Матеріалами справи установлено, що 31.08.2023 року о 19 год. 10 хв. в м.Мукачево по вулиці Окружна 23 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Dacia logan» номерний знак НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, а також не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA SUPERB» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортним засобом марки «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Цивільно – правова відповідальність відповідача не застрахована.
01.09. 2023 року позивач звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП.
Відповідно до акту огляду колісного транспортного засобу від 15.09.2023 року складеного аварійним комісаром, оцінювачем ОСОБА_4 ,встановлено, що автомобіль марки «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_2 2010 року виготовлення зазнав таких пошкоджень: деформована дверка з різкими змінами форми,накладка шахти, подряпини, деформована передня та задня частина з утворення складок кутів, розлам кріплень, корпусу.Також зазначено, що були виявлені пошкодження, які не пов`язані з ДТП- подряпини передньої частини бампера.
Відповідно до звіту №81.23 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику ТЗ, виконаного на замовлення ОСОБА_1 , встановлено, що ринкова вартість ТЗ до пошкодження становить 349 726,96 гривень, а вартість відновлюваного ремонту складає 374 594,04 гривень. В звіті зазначено, що значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,70.При складанні звіту були використані такі методичні підходи як витратний та порівняльний.
В матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція №80.23 від 26.09.2023 року ,якою визначено вартість ремонту без ПДВ, що складає 313141,54 гривні, а вартість ремонту з ПДВ-375769,85 гривень, загальна сума з ПДВ після вирахування -374594,04 гривень.
Згідно з історією по карткового рахунку від 16.10.2023 року на рахунок позивача від МТСБУ було зараховано безготівкове зарахування з призначенням платежу «Виплата по справі №95636,згідно наказу №4.1/17905 від 13.10.2023 року, номерний знак ТЗ НОМЕР_2 » на загальну суму 160 000,00 гривень.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Згідно із ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
В пункті 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року зазначено про те, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Матеріалами справи встановлено, що автомобіль марки «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_2 є фізично знищеним, у зв`язку з тим, що його ремонт є економічно необґрунтованим, оскільки згідно із розрахунком вартості КТЗ марки «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_2 та розміру регламентної виплати від 12.10.2023 р., вартість відновлюваного ремонту КТЗ становить 374 594,04 грн., тобто перевищує його ринкову вартість 349 726,96 грн., що з точки зору такої загальної засади цивільного судочинства як розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) означає економічну необґрунтованість його ремонту, а відтак, наділяє статусом «фізично знищеного транспортного засобу. Різниця вартості КТЗ до та після ДТП становить 191 091,77 грн., з яких 160 000 грн., як регламентна виплата, МСТБУ виплачено позивачу.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про стягнення з відповідача, як винної особи у ДТП, 31 091,77 грн. (191 091,77 грн. - 160 000 грн.) у рахунок відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди, та обґрунтовано у цій частині задовольнив вимоги позивача. 
Доводи апеляції в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються не помилковому тлумаченні вищевказаних норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини між сторонами.
Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою та не враховано понесені позивачем витрати на сплату послуг з оцінки транспортного засобу у розмірі 4000 грн., а тому такі підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема : 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995року зі змінами, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Матеріалами справи доведено, що внаслідок неправомірних і винних дій відповідача позивач переніс душевні страждання та переживання, змушений був змінювати звичайний спосіб життя, додатково докладати зусиль для організації свого життя, звертатися, в тому числі і до суду для захисту та відновлення своїх порушених прав, а тому йому завдана моральна шкода.
Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, про те не у повному обсязі врахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках, а саме, що через пошкодження транспортного засобу позивач протягом значного проміжку часу був позбавлений можливості належним чином користуватися своїм майном, змушений був прикладати фізичні, душевні, матеріальні зусилля та змінювати свій звичайний спосіб життя для захисту та відновлення своїх порушених прав. 
З врахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів дійшла до висновку про зміну визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, до 20 000грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості. 
В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
Щодо доводів та вимог апеляційної скарги про стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 40 000 грн., то такі підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Матеріалами справи встановлено, що адвокатом Мельник П.П. згідно з договором № 268 про надання правової допомоги від 04.09.2023 року та Додатком №1 до нього, який укладено з позивачем ОСОБА_1 , надано правничі послуги та згідно квитанцій до прибуткового касового ордера №1 від 05.09.2023 року, № 2 від 05.10.2023 року, №3 від 25.10.2023 року сплачено позивачем 40 000 грн. 
Відповідач не подав заперечень щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі №756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі №701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Враховуючи складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, процесуальні дії, які вчинялись під час розгляду даної справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про їх задоволення у розмірі 10 000грн. 
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні з вищенаведених підстав.
Згідно ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 176 ЦПК України у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.
Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди на загальну суму в розмірі 268 594,04 грн. (218 594,04 грн. матеріальна шкода (40 000 грн. судових витрат на правничу допомогу позивачем помилково ототожнено із заподіяною матеріальною шкодою) та 50 000 грн. моральна шкода. Відтак, в суді першої інстанції судовий збір підлягав сплаті у розмірі 2 685,94 грн.
Апелянтом оскаржено рішення в частині відмови у стягненні з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 187 502,27 грн. та моральної шкоди у розмірі 47 000 грн. на загальну суму 234 502,27 грн.
Враховуючи наведене, у відповідності до ч. 4 ст. 6 та ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги у даній справі розмір судового збору становив 2 814,03 грн. (187 502,27 грн. + 47 000 грн.) х 1% х 150% х 0,8).
Загальна сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги становить 5 499,97 грн.
Апеляційним судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 55 091, 77 грн., що складає 20,51%, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1128,04 грн.
Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович, задовольнити частково.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2024 року змінити.
Резолютивну частину рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2024 року викласти у наступній редакції.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 31091,77 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП; 4000грн. понесених витрат за проведену оцінку та визначення розміру заподіяної шкоди; 20 000грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП; 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; та судовий збір у розмірі 1128,04 грн. В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2025 року.
Головуючий:
Судді: