ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 678/1513/24
Провадження № 22-ц/820/516/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Обрій» про стягнення заборгованості за договором оренди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року та додаткове рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Обрій» (далі – ТОВ «Агрофірма-Обрій») про стягнення заборгованості за договором оренди.
ОСОБА_1 зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 січня 2023 року вона набула право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код класифікації 01.01) площею 1,8003 га, з кадастровим номером 6823083700:04:002:0015, розташовану на території Майдан-Вербецької сільської ради Хмельницького (колишнього Летичівського) району Хмельницької області (далі – земельна ділянка).
ТОВ «Агрофірма-Обрій» є орендарем земельної ділянки за укладеним із колишнім власником земельної ділянки ОСОБА_2 договором оренди землі №270 від 31 серпня 2013 року. Як повідомив ОСОБА_2 , на виконання цього договору за 2022 рік він отримав орендну плату в розмірі 19 396 грн 80 коп., однак за період з 19 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року (347 днів) позивачка отримала орендну плату у значно меншому розмірі – 5 352 грн 07 коп. (із розрахунку на рік (365 днів) – 5 629 грн 70 коп.).
Оскільки сторони договору оренди землі фактично визначили щорічну орендну плату у розмірі 19 396 грн 80 коп., то різниця розрахунку за 2023 рік становить 13 767 грн 10 коп. (19396,80-5629,70). Отже, ТОВ «Агрофірма-Обрій» не сплатило позивачці орендну плату за цей рік у розмірі 13 088 грн 17 коп. (13767,10?347:365). У зв`язку з невнесенням орендної плати у визначений договором строк відповідач повинен сплатити їй пеню з розрахунку 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення за період з 1 січня 2024 року по 19 жовтня 2024 року (292 дні) у розмірі 4 020 грн 01 коп. (13088,17?0,1%?292).
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Агрофірма-Обрій» на свою користь 17 108 грн 18 коп., із яких 13 088 грн 17 коп. борг з орендної плати та 4 020 грн 01 коп. пеня за прострочення орендної плати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року в позові відмовлено.
Додатковим рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма-Обрій» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Суд керувався тим, що ТОВ «Агрофірма-Обрій» виплатило позивачці орендну плату за 2023 рік у визначені договором оренди землі розмірі та строк, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заявлених у позові боргу та пені відсутні.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що у зв`язку з розглядом справи ТОВ «Агрофірма-Обрій» має понести обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Однак із урахуванням принципів розумності та співмірності з  ОСОБА_1 на користь відповідача слід присудити 10 000 грн цих витрат.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Відтак ОСОБА_1 просить апеляційний суд: стягнути з ТОВ «Агрофірма-Обрій» на свою користь 2 739 грн 35 коп., із яких 2 120 грн 31 коп. борг з орендної плати та 619 грн 04 коп. пеня за прострочення орендної плати; відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Агрофірма-Обрій» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Агрофірма-Обрій» не виконало зобов`язання за договором оренди землі та не виплатило ОСОБА_1 орендну плату за 2023 рік у повному обсязі, а тому з відповідача на користь останньої слід стягнути борг та пеню в уточненому розмірі. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову. Крім того, суд поклав на ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма-Обрій» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а основне та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на їх законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

За договором оренди землі №270 від 31 серпня 2013 року ОСОБА_2 передав ТОВ «Агрофірма-Обрій» земельну ділянку у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років (далі – договір оренди). 28 квітня 2014 року Реєстраційна служба Летичівського районного управління юстиції Хмельницької області зареєструвала право ТОВ «Агрофірма-Обрій» на оренду земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 5497457).
12 жовтня 2017 року ОСОБА_2 і ТОВ «Агрофірма-Обрій» уклали додаткову угоду до договору оренди, виклавши пункти 3.1, 4.1, 4.2, 4.4 цього договору в новій редакції.
Пунктом 2.4 договору оренди землі визначено, що станом на 1 січня 2013 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 34 231 грн 81 коп.
Відповідно до пункту 3.1 договору оренди договір оренди укладено з 12 жовтня 2017 року до 12 жовтня 2027 року строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.
Згідно з пунктом 4.1 договору оренди орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі готівкою через касу орендаря з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки в день її одержання. Розмір орендної плати у рік становить 4 104 грн 53 коп., що складає 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в пункті 2.4 цього договору.
За змістом пункту 4.2 договору оренди обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її індексації. Індексація здійснюється шляхом множення розміру орендної плати за поточний рік на величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель розрахованого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності з положеннями Податкового кодексу України. Відповідно до цього договору жодні інші види індексації та формули індексів для обчислення розміру орендної плати не визначаються та не застосовуються.
В силу пункту 4.3 договору оренди орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року оренди.
Як передбачено пунктом 4.7 договору оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Станом на 18 січня 2023 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки склала 29 197 грн 52 коп.
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 19 січня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Красовською Н.В. (зареєстровано в реєстрі за №449), ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 земельну ділянку.
17 лютого 2023 року ОСОБА_1 повідомила ТОВ «Агрофірма-Обрій» про зміну власника земельної ділянки та виплату орендної плати на її банківський рахунок.
Згідно з платіжною інструкцією №5578 від 7 грудня 2023 року ТОВ «Агрофірма-Обрій» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 9 278 грн 61 коп. орендної плати за землю.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу частини першої статті 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Порядок укладення, зміни, виконання та припинення договору оренди землі визначається Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі» (далі – Закон № 161-ХІV).
Згідно зі статтею 13 Закону №161-ХІV договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом статті 15 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
В силу статті 21 Закону № 161-ХІV орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (частина перша статті 24 Закону № 161-ХІV).
Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 статті 6 Податкового кодексу України (далі – ПК України) податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.
Податок на доходи фізичних осіб належить до загальнодержавних податків (підпункт 9.1.2 пункт 9.1 статті 9 ПК України).
Із положень підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164 ПК України слідує, що платником такого податку є фізична особа – резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, тобто, будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду.
Як передбачено підпунктом 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.
Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (пункт 167.1 статті 167 ПК України).
Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Згідно з підпунктами 170.1.1, 170.1.4 пункту 170.1 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку – орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.  При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
В силу пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.  Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.  Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.  Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора можуть бути забезпечені неустойкою (пенею), а також можуть бути застосовані наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.
За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).
Предметом виконання орендарем зобов`язання за договором оренди є певна грошова сума чи відповідне натуральне майно, що має бути передане ним орендодавцю в рахунок орендної плати.
Домовленості сторін щодо орендної плати, її розміру, індексації, способу розрахунків, строків, порядку її внесення та перегляду, відповідальності за її несплату, віднесені до істотних умов договору оренди землі.
Враховуючи презумпцію відплатності договору оренди, орендар зобов`язаний внести орендодавцю орендну плату в установлений договором строк, а у разі порушення (прострочення) виконання зобов`язання – сплатити неустойку.
Орендна плата є доходом орендодавця. Такий дохід оприбутковується шляхом сплати орендодавцем (фізичною особою) до державного бюджету податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18% і військового збору за ставкою 1,5%. Оприбуткування доходу орендодавця (нарахування, утримання та перерахування до бюджету) здійснюється його податковим агентом – орендарем.
Отже, орендна плата вноситься орендодавцю (фізичній особі) після утримання з неї податку на доходи фізичних осіб і військового збору.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
За умовами договору оренди сторони визначили, що розмір орендної плати, яка вноситься орендарем щорічно, до 31 грудня поточного року, становить 4 104 грн 53 коп. (8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки). Після утримання з цієї суми 738 грн 82 коп. податку на доходи фізичних осіб (4104,53?18%) та 61 грн 57 коп. військового збору (4104,53?1,5%) у 2023 році ТОВ «Агрофірма-Обрій» мало виплатити ОСОБА_1 3 304 грн 14 коп. орендної плати (4104,53-738,82-61,57).
7 грудня 2023 року ТОВ «Агрофірма-Обрій» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 9 278 грн 61 коп. орендної плати, у тому числі за користування земельною ділянкою.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «Агрофірма-Обрій» виплатило позивачці орендну плату за 2023 рік у визначені договором оренди землі розмірі та строк, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заявлених у позові боргу та пені відсутні.
Твердження ОСОБА_1 про неправильність нарахування та внесення відповідачем орендної плати не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
При цьому висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним ОСОБА_1 в апеляційній скарзі правовим висновкам касаційного суду щодо вчинення правочинів і оцінки доказів.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову – на відповідача;  у разі відмови в позові – на позивача;  у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності.
Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підставі договору про надання правничої допомоги від 1 травня 2024 року (а.с. 109) адвокат Варцаба С.А. надавав ТОВ «Агрофірма-Обрій» професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За умовами цього договору (розділ 4): на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правничих послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правничої допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару; гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.
Згідно з додатковою угодою від 11 листопада 2024 року (а.с. 108 /на звороті/) адвокат Варцаба С.А. і ТОВ «Агрофірма-Обрій» визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 20 000 грн, який сплачується клієнтом через 180 днів з дати винесення судом першої інстанції рішення у справі (пункти 4, 8).
Як слідує з акта прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 19 грудня 2024 року (а.с. 110) адвокат Варцаба С.А. надав ТОВ «Агрофірма-Обрій» професійну правничу (правову) допомогу (адвокатські послуги) відповідно до умов договору, з урахуванням додаткової угоди, а відповідач прийняв надані послуги.
До закінчення судових дебатів адвокат Варцаба С.А. зробив заяву про подання доказів щодо розміру понесених товариством витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
23 грудня 2024 року ТОВ «Агрофірма-Обрій» звернулося до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки на свою користь 20 000 грн витрат на правову допомогу (а.с. 104-106). До цієї заяви відповідач додав указані документи.
В суді першої інстанції Римжа А.М. заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до 1 000 грн посилаючись на необґрунтованість та неспівмірність заявленого відповідачем до відшкодування розміру судових витрат.
Подані докази вказують на те, що ТОВ «Агрофірма-Обрій» має понести витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
У зв`язку з цим, врахувавши складність справи, розумність, справедливість і співмірність понесених відповідачем судових витрат, суд першої інстанції правомірно поклав ці витрати на ОСОБА_1 у розмірі 10 000 грн.
Апеляційна скарга  ОСОБА_1 не містить переконливих доводів щодо неправильності вирішення судом питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтуються на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року та додаткове рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Цибульський Д.В.         
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 47