П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/39954/24	

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,
повний текст судового рішення
складено 27.01.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
        судді – Градовського Ю.М.
        судді – Турецької І.О.

          розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

           18.12.2024 засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 по 20.05.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2023 роки, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 відповідно;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 по 31.12.2020 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом У країни “Про Державний бюджет У країни на 2020 рік” станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення грошового забезпечення з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення грошового забезпечення з 01.01.2023 по 20.05.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 позовна заява  була залишена без руху, а позивачу наданий строк для подання  заяви про поновлення строку звернення до  суду та доказів  поважності причин його пропуску.
В подальшому, ухвалою від 27.01.2025 Одеський окружний адміністративний суд залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог заявлених за період з 17 липня 2022 року до 20 травня 2023 року.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 27.01.2025, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу від 27.01.2025 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що  суд першої інстанції, визнаючи необґрунтованими доводи щодо пропуску строку звернення до суду, не оцінив у взаємозв`язку причини пропуску строку звернення до суду, не вивчив їх через призму причинно-наслідкових подій та наслідків, оскільки апелянт виконував обов`язки військової служби у суміжних районах та районах проведення бойових дій до виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а тому не мав фізичної можливості для з`ясування розміру посадового окладу чи окладу за військовим званням, а про порушення своїх прав дізнався лише з відповіді відповідача, отриманої 02.10.2024 року вих. №182/1/4569. Вказане, на думку апелянта,  свідчить про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, зокрема з позовними вимогами, заявленими за період з 19.07.2022 до 20.05.2023. П,ри цьому, апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №990/156/23, від 08.08.2024 у справі №380/29686/23, від 29.10.2024 у справі №460/25695/23, від 12.09.2024 у справі №380/6701/24.
          У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що до 18.07.2022 на спори щодо  заробітної плати  не поширювались строки звернення до суду, але з 19.07.2022 подання таких позовів обмежене тримісячним строком, який апелянт пропустив без поважних причин.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 18.12.2024 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому заявлені позовні вимоги за період з 01.01.2020 до 20.05.2023, та які стосуються грошового забезпечення позивача, яке, на його думку, було неправильно нараховане та при звільненні з військової служби не було виплачене в повному обсязі. 
30.12.2024 Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі, але, враховуючи заяву відповідача від 16.01.2025 про залишення позову без розгляду, ухвалою від 20.01.2025 – залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду  та доказів поважності його пропуску.
Порушуючи перед  судом першої інстанції питання щодо поновлення строку звернення до суду, позивач, у заяві від 22.01.2025, посилався на те, що суть спору стосується захисту права на належне грошове забезпечення стосовно якого до 19.07.2022 не застосувались строки звернення до суду, а після 19.07.2022 тримісячний строк звернення до суду обліковується з дня отримання письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні. Позивач вказував, що про порушене право він дізнався з листа відповідача від 02.10.2024, який був надісланий йому на месенджер WhatsApp, внаслідок чого він звернувся до суду з відповідним позовом у межах трьох місяців з дня отримання  відповіді від відповідача.
Відповідно до матеріалів справи (а.с. 15), позивач, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 №215,  з 31 липня 2024 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення через військову частину НОМЕР_1 з морською нормою №3 (польові умови) з 01 серпня 2024 року. 
Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог заявлених за період з 19.07.2022 до 20.05.2023, суд першої інстанції виходив з того, що позивач щомісяця отримував грошове забезпечення, а триваючи пасивна поведінка позивача після звільнення з військової служби не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду. 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статі 233 КЗпП України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позивач просив перерахувати грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України.
З моменту набрання чинності Законом України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» [19 липня 2022 року] положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України.
Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином:
- правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); 
- у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).
Також слід ураховувати, що відповідно до пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ від 27.06.2023 №651 з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою КМУ №1236 від 09.12.2020 (термін якого неодноразово продовжувався).
З огляду на викладене, з урахуванням пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, в якій також відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі №500/6880/23 та від 28 серпня 2024 року у справі №580/9690/23, від 23 січня 2025 року у справі №400/4829/24, від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23, від 12 вересня 2024 року у справі №200/5637/23.
За наведених підстав, колегія суддів зазначає, що отримуючи щомісяця грошове забезпечення, апелянт був обізнаний про його розмір та складові, але звільнившись з військової служби 31.07.2024, протягом трьох місяців до 31.10.2024 не звернувся до суду з позовом, подавши його лише 18.12.2024.
Колегія суддів, як і суд першої інстанції, відхиляє доводи апелянта про те, що про порушене право апелянт дізнався з листа-відповіді військової частини від  02.10.2024, на заяву позивача, яка була ним подана 19.08.2024. При цьому, як заява про поновлення строку звернення до суду, так і апеляційна скарга не містять посилань на поважні причини пропуску строку звернення до суду, які б були підтверджені належними та допустимими доказами. Саме по собі посилання апелянта на той факт, що він виконував обов`язки військової служби у суміжних районах та районах проведення бойових дій до виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, адже, як було зазначено раніше, строк звернення обліковується з дня виключення зі списків військової частини – 31.07.2024. Апеляційна скарга не містить жодних посилань на обставини, які об`єктивно завадили позивачу звернутись з відповідним позовом до суду протягом трьох місяців з дня звільнення з військової служби.
Цитування норм процесуального і матеріального права, а також рішень Конституційного Суду України, за відсутності обставин, які завадили апелянту своєчасно звернутись до суду з адміністративним позовом, саме по собі не може бути визнане поважною причиною пропуску строку звернення до суду. 
Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду з позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За наведених обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо не повного з`ясування обставин  пропуску строку звернення до суду першої інстанції з адміністративним позовом. 
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №990/156/23, від 08.08.2024 у справі №380/29686/23, від 29.10.2024 у справі №460/25695/23, від 12.09.2024 у справі №380/6701/24 апеляційний суд відхиляє в силу  ухвалення Верховним Судом постанови від 21.03.2025 у справі №460/21394/23.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, необхідні для правильного вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана  ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 294, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 13.05.2025 р. 

Суддя – доповідач:                                                                              Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                   Ю.М. Градовський

Суддя:                                                                                                    І.О. Турецька