ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/480/25 Справа № 212/4633/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                 Корчистої О.І.
суддів:                         Бондар Я.М., Зубакової В.П., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/4633/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ,
на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року, 

встановив:

У травні 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, збільшивши позовні вимоги 21 травня 2024 року.
В обгрунтування позовних вимог зазначало, що 16 лютого 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунакаційних систем в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1051-9279, зі змісту якого вбачається, що договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови з яким позичальник був попередньо ознайомлений. За умовами кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 18 000 гривень; строк кредитування 300 днів; процентна ставка 3,00 в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору, а відповідач всупереч умовам договору порушив його умови, не повернув у повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед первісним кредитором. 
28 жовтня 2021 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» укладено договір факторингу №02/10/2021 про відступлення права вимоги за кредитними договорами. 08 серпня 2022 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було підписано Реєстр боржників №6, відповідно до якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» передав на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» своє право вимоги за кредитними договорами згідно реєстру, у тому числі за кредитним договором № 1051-9279 від 16 лютого 2022 року, позичальником за яким є відповідач. Станом на дату відступлення прав вимоги заборгованість за вказаним кредитним договором складала 42 250 гривень, з яких: 13 000 гривень - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 29 250 гривень - прострочена заборгованість за користування кредитом. Станом на 25 квітня 2024 року відповідач продовжує не виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та загальний розмір грошових вимог нового кредитора до відповідача на підставі кредитного договору №1051-9279 від 16 лютого 2022 року складає 75 270 гривень, з яких: 13 000 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 62 270 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з останнього понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 гривень та судовий збір у розмірі 3 028 гривень.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2024 рокупозовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1051-9279 від 16 лютого 2022 року, яка складається з простроченої заборгованості у розмірі 13 000 гривень, простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 29 250 гривень, а всього 42 250 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» судові витрати у загальному розмірі 11 241,96 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з?ясування судом обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у справі відсутні належні докази укладення кредитного договору від 16 лютого 2022 року №1051-9279 та передачу грошових коштів у кредит.
При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи сторінки договору позики ( у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), що є обов`язковим реквізитом електронного документу. 
Вважає, що додані позивачем до матеріалів справи документи підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги попереднім кредитором за вказаним кредитним договором останньому кредитору ТОВ «Факторинг Партнерс», але вони не є належними та допустимим доказами щодо виконання кредитором обов`язку з надання кредитних коштів, шляхом їх перерахування на рахунок ОСОБА_1 за вказаним договором.
Крім того, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 2 250 гривень не є співрозмірною сумі кредиту в загальній сумі 13 000 гривень, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача як споживача послуг кредитної установи, оскільки, встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Зазначає, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем надано копію договору факторингу, реєстру боржників, акт приймання-передачі реєстрів боржників.
Дані докази жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги у первісного кредитора станом на дату укладення договору факторингу.
Також звертає увагу, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем як новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок первісного кредитора.
Отже, відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору позбавляє відповідача та суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме, що позивач дійсно набув права вимоги за договором позики.
Між тим, наголошує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що, враховуючи категорію справи, яка є малозначною, сума витрат на правову допомогу в сумі 9 542,31 гривень є явно завищеною. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг Партнерс» вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.        
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що 16 лютого 2022 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" і відповідачем за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "Укр Кредит Фінанс" в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1051-9279 (а.с.5-10). Вказаний договір підписано електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) номер пароля А343.
За умовами договору, кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом (пункт 2.2 договору).
Згідно п.2.3 договору, дата видачі кредиту - 16 лютого 2022 року, останній календарний день першого базового періоду - 08 березня 2022 року, сума кредиту - 18000 грн., нараховані проценти за користування кредитом - 7560 грн., разом до сплати - 25560 грн.
Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту 18000 грн., який надається позичальнику шляхом перерахування грошової суми. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Заявлений строк користування кредитом складає 21 календарних днів з дня надання кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно почанаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту: стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка 2,00 %, пільгова процентна ставка 2,00 % (пункт 4.1, 4.2, 4.3, 4.6 договору).
Відповідно до п.3.1 позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит, проценти за користуванням кредитом та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде) не пізніше, ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 4.8 цього договору шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчого кредиту) затверджені кредитодавцем та діють на дату цього договору (далі -Правила).
Відповідно до п.4.8 кредитного договору, строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів (до 13 грудня 2022 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі - строк кредитування). Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами зобов`язань за договором.
Згідно з п.4.9. реальна річна процентна ставка на дату укладання цього договору складає 572465 %.
Відповідно до п.4.10 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 180 000 грн. та включає в себе суму кредиту та процентів за користування кредитом 162 000 грн.
Відповідно до п.4.6 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дату фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовуэться протягом всього строку дыъ цього договору за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою); позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п.5.5 цього договору користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом за наступною ставкою: пільгова процентна ставка становить 2,00 % за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохочення позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця; знижена процентна ставка 2,00 % за кожен день користування кредитом (окрім базового періоду), яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору.
Базовий період складає 21 календарний день. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного періоду базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду, крім наступного випадку: якщо позичальник у поточному базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору (п.4.4 кредитного договору).
Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Проценти за користування кредитом вважаються виплаченими з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця (п.4.5 договору).
Згідно п.5.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована кредитодавцем) не пізніше ніж в останній календраний день строку кредитування, вказаного у п.4.8 цього договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту, позичальник був ознайомлений з основними умовами кредитування; інформацією щодо орієнтовної реальної річної процентною ставки та орієнтовною загальної вартості кредиту для споживача; порядком повернення кредиту тощо (а.с.17-18).
Перерахування грошових коштів відповідачу за договором № 1051-9279 від 16 лютого 2022 року у сумі 18 000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 підтверджується довідкою ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (а.с.21 зворот).
28 жовтня 2021 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу № 02/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Укр Кредит Фінанс" передає (відступає) ТОВ "Факторинг Партнерс" свої права вимоги до боржників, а ТОВ "Факторинг Партнерс" набуває права вимоги ТОВ "Укр Кредит Фінанс" ха кредитними договорами та передає ТОВ "Укр Кредит Фінанс" під відступлення права вимоги грошові кошти за плату у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.26-27).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 6 до договору факторингу № 02/102021 від 28 жовтня 2021 року ТОВ "Факторинг Партнерс" отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1051-9279 у розмірі 42250 грн., з яких: 13000 грн. - сума основного боргу за кредитом, 29250 грн. - сума нарахованих процентів (а.с.30).
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено порушення позичальником умов кредитного договору, а отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 16 лютого 2022 року в розмірі 42 250 гривень, що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 13 000 гривень та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 29 250 гривень.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні правила щодо форми договору визначено уст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
У справі, яка переглядається, Договір про відкриття кредитної лінії №1051-9279 від 16 лютого 2022 року з боку позичальника підписано ОСОБА_1 із паспортними даними відповідача щодо: паспорту громадянина України, індивідуального податкового номеру, з наведенням його номеру телефону, електронної адреси, з використанням одноразового ідентифікатора (номера пароля) НОМЕР_2 , відправленого 16.02.2022.
Договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А343.
Кредитодавець направляв позичальнику підписаний договір у особистий кабінет позичальника та на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, про що було погоджено сторонами.
Відтак, ураховуючи дійсність ідентифікуючих даних позичальника, які відповідають особі відповідача у справі, а також самостійне введення позичаником одноразового ідентифікатора, відправленого на його номер телефону, вказаний при укладенні договору, як погодження з його умовами та фактичне підписання такого правочину, як спосіб волевиявлення щодо його укладення, колегією суддів відхиляються аргументи апеляційної скарги щодо наявності підстав стверджувати про неукладеність договору.
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.
Судом встановлено укладення 16 лютого 2022 року Договору про відкриття кредитної лінії №1051-9279 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 , з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Колегією суддів апеляційного суду не приймаються доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи жодних доказів передання грошових коштів за кредитним договором від ТОВ «Укр Кредит Фінанс», з огляду на наступне.
У відповідності пп. 4.2. Договору про відкриття кредитної лінії №1051-9279 від 16 лютого 2022 року кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у пп 4.1. цього Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.
Згідно з довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» №3906 від 22.12.2023 підтверджується факт перерахування кредитних коштів в сумі 18 000 гривень на картковий рахунок, вказаний ОСОБА_1 при укладенні договору з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», де вказана транзакція зазначена за №1066047929, статус «Успіх».
Твердження відповідача про недоведеність перерахування йому тіла кредиту, спростовуються наданими позивачем письмовими доказами про зарахування на карту ОСОБА_2 № НОМЕР_3 грошових коштів в сумі 18 000 гривень 16.02.2022 року, тобто в дату укладення договору.
Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
28 жовтня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №02/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» свої права вимоги до боржників, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуває права вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитними договорами та передає ТОВ «Укр Кредит Фінанс» під відступлення права вимоги грошові кошти за плату у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.26-27).
Таким чином, до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу. Договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована.
Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 . 
Відповідач, прийнявши умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, у порушення умов вказаного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована.
Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту відповідачем не спростовано, а також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 42 250 гривень.
Що ж до уточненої позовної заяви, якою було збільшено суму простроченої заборгованості за нарахованими відсотками до 62 270 гривень, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої про недоведеність правомірності нарахування заборгованості за відсотками, оскільки, позивачем до суду першої інстанції надано лише розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 29 250 гривень, що унеможливлює перевірити правильність нарахування відсотків. 
Щодо витрат на правничу допомогу, то колегія суддів виходить з такого.
Судом встановлено, що 15 лютого 2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським бюро «Лігал Ассістанс» укладено Договір про надання правової допомоги №15-02/2024.
Визначено вартість послуг за надання правничої допомоги в розмірі 9 542,31 гривень.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, а також зважаючи на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9542,31 гривень та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці та повторюють доводи відзиву на позовну заяву. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста