УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 594/156/23
провадження № 51- 774 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
           головуючого                     ОСОБА_1 ,
           суддів                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_4 .
Обставини справи

1.  Вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 січня                          2024 року, залишеним без змін апеляційним судом,  
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2,
засуджено за частиною 1 статті 121Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
2.  Суд визнав доведеним, що 26 вересня 2022 року близько 16 год. ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні літньої кухні по АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_5 , утримуючи в руках сокиру, яку взяв в господарстві, наніс нею потерпілому ОСОБА_5 декілька ударів в область голови, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у виді перелому кісток склепіння та основи черепа (втиснений зовнішньої та внутрішньої пластинок луски лобової справа, лінійний верхньої та внутрішньої стінок правої орбіти), а також кісток лицевого черепа справа (передньої і зовнішньої стінок верхньощелепної пазух однойменної кістки), з крововиливами в порожнини фронтальної (лобової) верхньощелепної пазух однойменних кісток, які за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.
Доводи касаційної скарги
3.  У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. 
4.  Сторона обвинувачення вважає, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.  
5. На думку прокурора, районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилково висновку про відсутність прямого умислу у ОСОБА_4 на вбивство потерпілого, оскільки завдаючи удари сокирою по голові ОСОБА_5 усвідомлював небезпечних характер своїх дій та передбачав, що наслідками може стати смерть останнього.
6. Також прокурор вважає суд оцінивши докази обвинувачення, помилково кваліфікував дії ОСОБА_4   за ч. 1 ст. 121 КК, а не за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості. 
7.  Крім того, прокурор просить скасувати судове рішення, оскільки апеляційний суд належним чином не спростував доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, чим порушив вимоги статті 419 КПК.
 
Оцінка суду
8.  Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
9. У касаційній скарзі прокурор оспорює правильність встановлення судом фактичних обставин кримінального правопорушення. Однак, відповідно до статті  433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанції.
10. Доводи прокурора про необхідність перекваліфікації дій засудженого з ч. 1                         ст. 121 КК на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 цього ж Кодексу колегія суддів вважає необґрунтованими.
11. Так, з наданих судових рішень убачається, що суд першої інстанції зробив висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК з додержанням положень                     статті 23 КПК та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до статті 94 КПК.
12.  Підстав для сумніву в обґрунтованості такого висновку суду, зробленого на підставі з`ясування обставин, підтверджених доказами, які оцінено відповідно до статей 17 та 94 КПК, Суд не встановив. 
13.  Крім того, апеляційний суд залишив вирок без зміни, зазначивши в ухвалі підстави для такого рішення. Обґрунтовуючи в ухвалі свою позицію, суд зазначив, що в основу обвинувального вироку було покладено як показання засудженого, так і показання потерпілого, який повідомив суду, що з ОСОБА_4 перебуває у хороших відносинах та удав по голові заподіяв собі сам, а тому потерпілим себе не визнає; й свідків, ряд висновків експертиз та докази досліджені в суді першої інстанції які є такими, що доповнюють один одного, є взаємоузгодженими, належними та допустимими і, в своїй сукупності, та поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину проти життя та здоров`я людини й вірно суд кваліфікував його дії за ч. 1       ст.121 КК, та спростовують як твердження сторони захисту та потерпілого про непричетність ОСОБА_4 до його вчинення, так і доводи прокурора про неправильну кваліфікацію дій останнього, які, на його думку, належало кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК - закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.Стосовно доводів, наведених в апеляції сторони обвинувачення, аналогічних доводам касаційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції навів мотиви їх необґрунтованості.
14. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів такий висновок суду апеляційної інстанції, оскільки він не суперечить законодавству і усталеній судовій практиці. Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована і відповідає вимогам статті 419 КПК.
15. Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
16. Як вбачається з судових рішень, апеляційний суд також погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення засудженому покарання.
17.  Судами не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання засудженому призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
18.  Скарга прокурора, по суті стосується незгоди  з оцінкою судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи. Однак така незгода з висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення ними процесуального закону. Будь-яких інших доводів щодо порушення судами норм матеріального чи процесуального права в скарзі не наведено.
19. З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні на ухвалу Тернопільського апеляційного суду                          від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3