Справа № 451/1713/24                        Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/578/25                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       13 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В. 
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.        
       розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Василець Марини Сергіївни на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 січня 2025 року в складі судді Куцик-Трускавецької О.Б. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
встановив:
У грудні 2024 року позивач ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 у розмірі 12105 грн 00 коп. та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Вимоги обгрунтовані тим, 01.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 01.07.2024-100002422, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі – 4500 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.07.2024, строком на 98 днів. 
У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 12105,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4500,00 грн, по процентам в розмірі 4725,00 грн, додаткова комісія 675,00 грн, неустойка за день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 2205,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Враховуючи те, що відповідач всупереч умов надання кредиту не повертає кредитні кошти, просив позов задовольнити. 
Оскаржуваним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 28 січня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за договором № 01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 у розмірі 12 105 гривень 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2442,40 гривень.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Василець М.С. Вважає рішення незаконним, ухваленним з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не подано розрахунок за нарахованими відсотками, що унеможливлює перевірити законність та правильність нарахування у заявленому розмірі та не подано доказів перерахування коштів відповідачу. 
В листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» зазначено, що кошти було перераховано на платіжну картку клієнта, однак, з даного листа неможливо встановити ні власника картки, ні даних про здійснені операції. Такий лист не є розрахунковим документом, не підтверджує переказу коштів та операцій по банківському рахунку, оскільки не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, з нього неможливо встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Окрім того, з наданого документа слідує, що грошові кошти були перераховані через невстановленого посередника. Зважаючи на наведене, така довідка не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримння відповідачем кредитних коштів. 
Додає, що подана позивачем довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором не містить реквізитів первинних бухгалтерських документів та детального розрахунку заборгованості, з неї неможливо встановити за який період відбувалось нарахування, за якою відсотковю ставкою та чи було погашення заборгованості відповідачем. 
Крім того, відсутня виписка по кредитному рахунку, що є первинним документом та підтверджує наявність заборгованості за відсотками. 
Також, апелянт зауважує, що відповідач ОСОБА_1 має статус військовослужбовця/ учасника бойових дій, що підтверджується документами, які не були надані в суді першої інстанції по причині перебування відповідача на військовій службі. Таким чином, оскільки відповідач перебуває на військовій службі, на нього поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в тій частині, що штрафні санкції, пеня, а також відсотки за користування кредитом – не нараховуються.
Просить скасувати рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 січня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договром відмовити в повному обсязі. 
Відзив на апеляційу скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК україни відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.        
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договром, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.        
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 15 ЦК України, частина першастатті 16 ЦК України).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з підписанням зазначеного кредитного договору між сторонами виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків.
Позивач взяті на себе за цим договором зобов`язання виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти відповідачу. Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, чим допустив заборгованість перед позивачем.
Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунках, суд не знайшов обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування, тому вважав, що позов необхідно задовольнити повністю, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за договором № 01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 у розмірі 12 105 гривень 00 коп.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір 01.07.2024-100002422 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти).
Згідно із пропозицією про укладення кредитного договору (оферти) від 01 липня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» пропонував укласти відповідачу кредитний договір, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), що розміщена на сайті кредитодавця, заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті
Відповідно до умов укладеного Кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 4500 грн. строком на 98 днів; період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів; процент на ставка «Економ» - фікосована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитомзаожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процента ставка: 1,49% 
Також, умовами договору передбачена комісія, пов`язана з наданням Кредиту – 225 грн. Комісія за надання нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 225 грн. у кожному з 3 чергових періодів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, тощо. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. 
Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 4500 грн. відповідачу (позичальнику) підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих №1-0512 від 05.12.2024. Видача коштів здійснювалася за допомогою системи iPay.
Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 від 01 липня 2024 року, заборгованість позичальника ОСОБА_1 складає 12 105 грн., з яких 4500 грн. – основний борг, 4725 – проценти, 2205 грн. – неустойка, 675 грн. – дод. комісія. У довідці також вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 01 липня 2024 року по 06 жовтня 2024 року. 
Частиною 1ст. 15 ЦК Українипередбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 652 ЦК Українивизначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3 - 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Як вбачається з матеріалів справи та доводів скарги, відповідачем не заперечується той факт, що 01.07.2024 він звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заявку, яка є частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4500 грн. (п.2 Заявки кредитного договору №01.07.2024-100002422 (кредитної лінії)), шляхом перерахування на електронний платіжний засіб позичальника за даним: НОМЕР_1 .
Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір №01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 у формі електронного документу, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та не заперечується відповідачем.
Оскільки матеріали справи не міститься доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «Споживчий центр» отриманої за вказаним договором суми позики у розмірі 4500 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4500 грн. 
Посилання ОСОБА_1 на неодержання ним кредитних коштів, суперечать фактичним обставинам справи. При цьому відповідач не спростував цей факт шляхом подання відповідних доказів про невідкриття на його ім`я зазначеного банківського рахунку та ненадходження на такий кредитних коштів.
Доводи апелянта про те, що позивачем не подано розрахунок за нарахованими відсотками, що унеможливлює перевірити законність та правильність нарахування у заявленому розмірі, судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами узгоджується із умовами кредитного договору.
Так, за розрахунком позивача, заборгованість за процентами за період з 01 липня 2024 року по 06 жовтня 2024 року становить 4725 грн, а саме: 
       - за ставкою «Стандарт» 945 грн (4500 грн (сума кредиту) x 1,5 % (ставка «Стандарт») x 14 (кількість днів користування кредитом за ставкою «Стандарт»);
       - за ставкою «Економ» 3780 грн (4500 грн (сума кредиту) x 1% (ставка «Економ») x 84 (кількість днів користування кредитом за ставкою «Економ»).
Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок та проаналізувавши умови договору №01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 щодо порядку нарахування відсотків за кредитом, апеляційний суд погоджується з тим, що заборгованість по процентах за період з з 01 липня 2024 року по 06 жовтня 2024 року становить 4725 грн. 
Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти, не сплатив нараховані проценти та комісію, внаслідок чого виникла заборгованість. 
Водночас перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду в частині стягнення неуйстойки в розмірі 2205 грн. колдегія суддів виходить з такого.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина другастатті 551 ЦК України).
Відповідно до п. 17 Заявки кредитного договору №01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 (кредитної лінії) сторони погодили неустойку: 45 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просив стягнути із відповідача за кредитним договором, зокрема і неустойку, в розмірі 2205 грн. 
Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2)в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги товариства в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за кредитним договором №01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 не врахував перехідні положення ЦК України та дійшов помилкового висновку про задоволення позовув цій частині, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.
Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на вимоги пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» про те, що він звільнений від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитом, оскільки є військовослужбовцем. 
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Національний банк України в листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
На підтвердження статусу військовослужбовця апелянт надав копію посвідчення НОМЕР_2 від 05.12.2024 та копію довідки з військової частини від 25.12.2024 №1011, за змістом якої ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та працює у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України.
Тобто, з поданих документів вбачається, що на момент укладення кредитного договору №01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 відповідач не набув статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджувались пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Окрім того, вказану суму процентів за користування кредитом нараховано в період дії договору з 01 липня 2024 року по 06 жовтня 2024, тобто до отримання статусу учасника бойових дій. 
В свою чергу, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні із позовом до суду ТОВ «Споживчий центр» сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково, відтак позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1981 грн. 15 коп. 
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 2931,00 грн.
Оскільки апеляційну скаргу сторони відповідача задоволено частково та зменшено розмір суми, що підлягає стягненню із нього, позивачем ТОВ «Споживчий центр» має бути компенсовано 40 грн.73 коп. судового збору.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, застосувавши зустрічне зарахування, колегія суддів вважає за доцільне стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1940 грн.42 коп. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Василець Марини Сергіївни задовольнити частково.
Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 січня 2025 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2205,00 грн. неустойки скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні такої вимоги, змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 01.07.2024-100002422 від 01.07.2024 з 12 105 гривень 00 коп. до 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копікой.
Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесених витрати на сплату судового збору у розмірі 2442,40 гривень змінити, зменшивши розмір судового збору до 1940 грн. 42 коп. 
У задоволенні решти вимог апеляційного скарги відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тектсу постанови.

       Повний текст постанови складений 13 травня 2025 року.

               Головуючй                                                        А.В. Ніткевич

               Судді                                                                 С.М. Бойко

                                                                               С.М. Копняк