ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 березня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/925/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:
від позивача – Коляда В.М. в порядку самопредставництва 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 (складено та підписано 22.01.2025, суддя Смородінова О.Г.)
у справі №915/925/23
за позовом Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
до WK Energo GmbH
про стягнення штрафних санкцій у розмірі 4 454,89 євро

ВСТАНОВИВ
Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Південноукраїнська атомна електрична станція” акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в якій просило суд стягнути з WK Energo GmbH 1 619,96 євро – пені 0,1%, 2 834,93 євро – штрафу 7%.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання товару в частині здійснення поставки у строки визначені договором.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 по справі №915/925/23 позов залишено без розгляду.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що в сторони в договорі на постання товару передбачили, що всі спори, що виникають за цим договором підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України відповідно до його Регламенту, а тому зважаючи на те, що така угода сторін є дійсною і від відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позов у цій справі відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України слід залишити без розгляду.
Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 у справі № 915/925/23 – скасувати та направити справу до Господарського суду Миколаївської області для продовження розгляду.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є передчасна, винесена з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування всіх фактичних обставин справи, з огляду на таке: 
- у відповідності до умов укладеного між сторонами договору поставки, останній діє до 31.12.2023 включно, а в частині виконання Сторонами гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання. Продовження строку дії Договору можливе до його закінчення, шляхом укладання відповідної Додаткової угоди;
- строк дії Договору не продовжувався, тому, станом на 01.01.2024 року угода про передачу даного спору на вирішення в Міжнародний комерційний арбітражний суд при ТПП України втратила чинність, крім частини виконання сторонами гарантійних зобов`язань;
- з огляду на таке, у місцевого господарського суду були відсутні підстави для застосування п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки приписи даної статті визначають  підстави залишення судом позову без розгляду якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, окрім випадку, якщо суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 відкрито апеляційне провадження по справі №915/925/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 та призначено її до розгляду на 19.03.2025.
Під час судового засідання від 19.03.2025 представник апелянта підтримав вимоги та доводи за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, предметом даного спору є вимога позивача до WK Energo GmbH про стягнення 1 619,96 євро - пені 0,1%, 2 834,93 євро – штрафу 7%.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.02.2022 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» та WK Energo GmbH було укладено договір № 53-123-01-22-07482 на постачання кріпильних деталей (Захватний пристрій), згідно з специфікацією № 1  загальною вартістю 40 498,97 Євро.
За твердженням позивача, 10.06.2022 відповідач здійснив поставку товару в повному обсязі, але з простроченням в термінах поставки, про що свідчать відмітки на міжнародній товарно-транспортній накладній UA504070/2022/200694, Invoice/рахунку № 266 від 13.05.2022.
Відтак, як вважає позивач, з урахуванням п. 4.1. укладеного між сторонами договору, з огляду на порушення зобов`язання за договором, а саме порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, відповідач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості товару у зазначений термін за кожен день прострочення. Крім того, за прострочення постачання понад 30 календарних днів відповідач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/925/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.
У подальшому, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2024 було, зокрема, зобов`язано позивача у 20-денний строк від дня отримання даної ухвали надати суду належним чином (нотаріально) посвідчений переклад на німецьку мову таких документів у трьох примірниках: позовна заява б/н від 13.06.2023 (вх. № 7639/23) (з додатками); ухвала Господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 у справі №     915/925/23; заява б/н від 22.1.2024 (вх. № 824/24) про заміну позивача його правонаступником (з додатками); ухвала Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2024 у справі № 915/925/23; ухвала Господарського суду Миколаївської області від 16.08.2024 у справі № 915/925/23; заява б/н від 22.08.2024 (вх. № 10123/24) про усунення недоліків позовної заяви (з додатками); ухвала Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2024 у справі № 915/925/23; прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів; підтвердження про вручення документа; короткий виклад документа, що підлягає врученню; витрати по здійсненню перекладу документів на німецьку мову покладено на позивача – Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Південноукраїнська атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”; постановлено звернутись з судовим дорученням в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 до компетентного органу Федеративної республіки Німеччина – Bundesministerium der Justiz und fьr Verbraucherschutz з метою вручення документів відповідачу – WK Energo GmbH; а також зупинено провадження у справі № 915/925/23 до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги чи інших документів.
Ухвалами Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2024 та від 30.10.2024 було продовжено Акціонерному товариству “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії Відокремлений підрозділ “Південноукраїнська атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” строк для виконання п. 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2024 у справі № 915/925/23 – до 31.10.2024 та 12.11.2024 відповідно.
13.11.2024 до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшов лист № 23-0030.06/24333-вих від 05.11.2024, з яким, на виконання ухвали суду від 17.09.2024, заявником надано суду пакет (нотаріально) посвідченого перекладу німецькою мовою відповідних документів.
З урахуванням наведеного, 14.11.2024 Господарський суд Миколаївської області скерував на адресу компетентного органу Федеративної республіки Німеччина – Bundesministerium der Justiz und fьr Verbraucherschutz Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів від 17.09.2024, разом з коротким викладом документа, що підлягає врученню, позовною заявою б/н від 13.06.2023 (вх. № 7639/23) (з додатками); ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 у справі № 915/925/23; заявою б/н від 22.1.2024 (вх. № 824/24) про заміну позивача його правонаступником (з додатками); ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2024 у справі №     915/925/23; ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.08.2024 у справі №     915/925/23; заявою б/н від 22.08.2024 (вх. № 10123/24) про усунення недоліків позовної заяви (з додатками); ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2024 у справі №     915/925/23; з нотаріально посвідченим перекладом німецькою мовою у 2-х примірниках.
Відповідні документи (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором RL067189949UA) були отримані адресатом 04.12.2024, що вбачається з вебсайту Акціонерного товариства “Укрпошта”.
Однак, станом на час прийняття оскаржуваної ухвали у суду першої інстанції були відсутні відомості щодо ходу виконання відповідного Прохання про вручення.
Разом із тим, 17.01.2025 до Господарського суду Миколаївської області від представника WK Energo GmbH надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
В обґрунтування заявленого клопотання відповідачем зазначено, відповідно до п. 9.3 укладеного між сторонами договору всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України відповідно до його Регламенту, за матеріальним правом України. Мова розгляду - українська.
Отже сторони узгодили, що будь-який спір, розбіжність або претензія у зв`язку з цим договором або його порушенням, розірванням або недійсністю будуть остаточно вирішені шляхом розгляду у Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України та буде розглядатися у відповідності з його Регламентом. 
Тому, на переконання відповідача, даний спір повинен вирішуватися в Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України відповідно до його Регламенту, за матеріальним правом України.
Приймаючи оскаржувану ухвали, місцевий господарський суд дійшов висновку, що даний позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно з ч. 5 ст. 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Як передбачено ч. 1 ст. 22 ГПК України, спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2 (крім спорів щодо продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків), 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.
У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.
За загальним правилом арбітражне застереження - це домовленість про передачу майбутніх спорів у арбітраж, міститься в основному договорі і, отже, є однією з умов цього договору, що була погоджена сторонами на стадії розроблення тексту договору та при його підписанні.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. У разі подання позову, зазначеного в пункті 1 цієї статті, арбітражний розгляд проте може бути розпочато або продовжено і арбітражне рішення може бути винесено, поки сперечання про підсудність чекають розв`язання в суді.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, в укладеному між сторонами договорі міститься арбітражне застереження про те, що всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України відповідно до його Регламенту, за матеріальним правом України. Мова розгляду – українська (п. 9.4).
Добровільна відмова від судового порядку вирішення спору на користь арбітражу є загалом прийнятною в аспекті дотримання статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі Suovaniemi and others. Finland, заява № 31737/96, 23.02.1999 р.), тому залишення судом без розгляду позову через наявність арбітражної угоди саме по собі не становить неприйнятного обмеження доступу до суду.
У даній справі арбітражна угода укладена у вигляді арбітражного застереження в договорі. 
Як передбачено ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
При цьому нормами ГПК України та Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено саме імперативний обов`язок суду залишити позов без розгляду у випадку, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу та будь-яка із сторін цієї угоди попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору і не пізніше початку розгляду справи по суті.
Отже, підписавши договір, у якому міститься арбітражне застереження, сторони фактично погодилися з передбаченим у ньому порядком вирішення спорів, що свідчить про вільне волевиявлення сторін щодо передачі спорів саме Міжнародному комерційному арбітражному суду при Торгово-промисловій палаті України.
Враховуючи, що в укладеному між сторонами договорі міститься арбітражне застереження про те, що всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України; відповідач до початку розгляду справи по суті та до подання ним першої заяви щодо суті спору, подав клопотання, у якому заперечив проти вирішення даного спору у господарському суді, в матеріалах справи відсутні докази, що арбітражна угода між сторонами про передачу спору (що виникає у сторін договору і пов`язаний з ним) на вирішення міжнародного комерційного арбітражу є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункті 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. 
Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що строк дії договору закінчився, а тому й угода про передачу даного спору на вирішення в Міжнародний комерційний арбітражний суд при ТПП України втратила чинність, з огляду на таке.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2023 по справі №910/8659/23 зазначив таке:
«Арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект).
Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражу. 
Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди.
Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав.
Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. 
Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди.
За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди)».
Уклавши арбітражне застереження, позивач реалізував своє волевиявлення на звернення до міжнародного комерційного арбітражу і повинен виконувати обов`язки, які випливають з арбітражного застереження. Реалізація сторонами права на укладення арбітражної угоди щодо передачі спорів, які виникнуть з укладеного ними правочину чи у зв`язку з ним, на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до господарського суду, оскільки являє собою вибір сторонами такого правочину одного із способів реалізації права на звернення за захистом своїх прав. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.06.2021 у справі № 908/1481/19, у постанові від 17.04.2018 у справі № 904/4384/17.
Судова колегія наголошує на тому, що у п. 13.1. укладеного між сторонами договору, останні погодили, що договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою боку покупця і діє до 31.12.2023 включно, а в частині виконання сторонами гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.
Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання діючих зобов`язань за договором (п. 13.2. договору).
Так, спір у даний справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем саме договірних зобов`язань, а саме щодо своєчасної поставки товари, з огляду на що позивачем було застосовано передбачені договором санкції.
Чинне законодавство не передбачає такої підстави припинення зобов`язання, як закінчення строку дії договору. Припинення строку дії договору не свідчить про припинення зобов`язань за ним, а тому не означає звільнення боржника від виконання обов`язку в натурі, у зв`язку із чим кредитор має право вимагати виконання обов`язку в натурі впродовж того часу, коли існує відповідне зобов`язання, а не лише впродовж строку, встановленого сторонами у договорі для його виконання. Зазначене не ставиться у залежність від того, виконувала інша сторона дії, спрямовані на виконання умов договору, чи ні (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у справі № 910/1144/19). 
З огляду на таке, закінчення терміну дії укладеного між сторонами договору не свідчить про припинення правовідносин між сторонами, зокрема в частині відповідальності за неналежне виконання його умов.
Судова колегія також наголошує на тому, що наявні матеріли справи не містять, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що викладене сторонами у договорі арбітражне застереження розірвано, визнано недійним тощо, а тому останнє є дійсним та підлягає виконанню сторонами. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішеня, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 по справі №915/925/23 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.                                                                         
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 по справі №915/925/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2025.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Принцевська Н.М.

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.