КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №760/14228/24                                                                               Головуючий у суді І інстанції: Усатова І.А.
провадження №22-ц/824/8658/2025                                                          Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 червня 2025 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Дуб С.І., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ляха Ігора Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про визнання договору недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про визнання договору недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у січні 2024 року позивач дізналась про відкриття відносно неї виконавчого провадження № НОМЕР_1 про стягнення на користь відповідача 17051 грн. Жодних кредитних правочинів позивач із відповідачем не укладала. У лютому 2024 року через здійснення кількох запитів позивач дізналась, що існує декілька кредитних правочинів із відповідачем. Відповідач підтвердив позивачу листом про наявність ознак шахрайства із використанням персональних відомостей позивача. Позивач стверджує, що жодних договорів з відповідачем не укладала і вважає договір недійсним, з підстав його невідповідності вимогам Цивільного кодексу України, нормам Закону України «Про електронну комерцію».
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Лях І.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Також просив стягнути з ТОВ «Інстафінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на правову допомогу.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції залишив поза увагою, що задоволення позовних вимог про визнання оспорюваного кредитного договору недійсним буде достатнім та ефективним для захисту порушених прав позивачки, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визнання кредитного договору недійсним є підставою для його вилучення з кредитної історії.
Зазначав, що посилання позивачки в позовній заяві: «Щодо захисту свої персональних даних без її згоди, то позивачка вважає, що вони мають бути видалені (знищені) з електронних баз даних (інформаційно-телекомунікаційної системи) відповідача», суд першої інстанції залишив поза увагою. Вимогу щодо зобов`язання відповідача видалити (знищити) персональні дані позивачки з електронних баз даних (інформаційно-телекомунікаційної системи) відповідача, суд першої інстанції не розглядав, про неї в оскаржуваному рішенні не йдеться.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції залишив поза увагою докази перебування Договору в стадії примусового виконання зобов`язань, що відповідно до пункту 49 правових висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих у Постанові від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (поводження № 14-144 цс 18) виключає можливість вважати його неукладеним.
З урахуванням наведеного, вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповно та упереджено з`ясував і використав недоведені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, поверхово дослідив та оцінив наявні докази, що призвело до неправильних висновків і відмови у належному судовому захисті позивачки.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач під час судового розгляду підтвердив, що між сторонами спірний договір не укладався та грошові кошти не надавалися. В матеріалах справи також відсутні відомості про заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»; про вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір; що також в свою чергу свідчить про неукладеність позивачем цього договору.
Суд першої інстанції також обгрунтовував свої висновки тим, що неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки, оскільки договір є неукладеним, то і не потребує визнанню недійсним.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.
Встановлено, що звертаючись з позовною заявою позивач просив визнати недійсним договір кредитної лінії ID5748919 від 22.09.2020, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії ID8415832, який укладений в електронній формі. Позивач заперечує укладання вказаного договору в електронній формі.
Позивачка в позовній заяві зазначала, що відносини з будь-якими кредитними організаціями, в тому числі з відповідачем ніколи не мала, кредитів ніколи не брала, вважала, що до неї застосовується шахрайська схема з необгрунтованого стягнення коштів.
Відповідач у відзиві на позовну заяву не підтвердив існування відповідного правочину. Зазначав, що між позивачем та відповідачем ніколи даний договір не укладався.
Провівши внутрішню перевірку, відповідачем було виявлено, що невстановлена особа протиправно використала персональні дані позивача та уклала з відповідачем дистанційно договір в електронній формі, та в подальшому протиправно отримала доступ до грошових коштів на картковому рахунку позивача.
Про цей факт було також повідомлено представника позивача у відповіді на адвокатський запит від 02.02.2024 року (а.с.76-82, 83).
Крім того, відповідач надав копію заяви відповідача про вчинення кримінального правопорушення до Солом`янського управління поліції ГУНП України в м. Києві з приводу шахрайських дій по отриманню коштів відповідача із використання персональних даних позивача при укладанні спірного правочину (а.с. 84-85).
З огляду на те, що спірний договір кредитної лінії ID5748919 від 22.09.2020 року ОСОБА_1 не підписувала, що визнається і стороною відповідача, а тому всі зібрані у справі докази свідчать про те, що вказаний договір є не вчиненим (неукладеним).
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив відсутність підстав для визнання недійсним договору, кредитної лінії ID5748919 від 22.09.2020 року, вірно визначив характер правовідносин між сторонами, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Враховуючи викладене доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, на законність оскаржуваного рішення не впливають та задоволенню не підлягають.
За таких обставин неукладення договору унеможливлює визнання його недійсним в судовому порядку, оскільки дефект правочину, наявність якого є підставою для визнання його недійсним, має існувати на момент укладання договору. Такий момент в даній справі не настав, договір кредитної лінії ID5748919 від 22.09.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інстафінанс» не вчинявся, що підтверджено сторонами.
Доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано будь-якої оцінки та обгрунтування щодо заявленої позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача видалити (знищити) персональні дані ОСОБА_1 з електронних баз даних ТОВ «Інстафінанс», суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки під час розгляду відповідач повідомив суд про те, що після здійснення внутрішньої перевірки та виявлення ознак шахрайства, відповідач 29.01.2024 року в ручному режимі почистив дані позивача в бюро кредитних історій, на підтвердження чого надав суду скриншот про видалення даних з бюро кредитних історій.
Тому в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, персональні дані позивача видалені, не обробляються, не використовуються та не поширюються.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Ляха Ігора Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «05» червня 2025 року.
 
Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко
 
Судді                                                                                       О.В. Желепа
 
                                                                                                 С.Г. Музичко