ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року	Львів	Справа № 140/6687/24 пров. № А/857/27895/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі № 140/6687/24 за адміністративним позовом  Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені (головуючий суддя першої інстанції Лозовський О.А., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення  – 17.09.2024), 

В С Т А Н О В И В:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( далі – ФОП ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 37   562,51 грн та 1 097,19 грн пені, а всього – 38 659,70 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі – Закон №875-ХІІ) відповідачем у 2023 році не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості однієї особи.
Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 37 562,51 грн, яка відповідачем в добровільному порядку не була сплачена. 
За несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій відповідачу нарахована пеня в сумі 1 097,19 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача із сумою адміністративно-господарських санкцій в примусовому порядку.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року адміністративний позов Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, задоволено.
Стягнуто з фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 на користь Держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю в дохід Державного бюджету на рахунки відкриті в управліннях Державної казначейської служби адміністративно-господарські санкції в сумі 37 562,51 грн та пеню в сумі 1 097,19 грн, а всього 38 659,70 грн. 
Не погодившись з вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
В апеляційній скарзі вказує, що середньооблікова кількість штатних працівників ФОП ОСОБА_1 за 2023 рік становила 7 осіб: 1 квартал 2023 року - 7 осіб, 2 квартал 2023 року - 7 осіб, 3 квартал 2023 року – 7 осіб, 4 квартал 2023 року - 6 осіб. 
Відомості про вищезазначену кількість працевлаштованих працівників ФОП ОСОБА_1 підтверджуються додатками 1 та додатками 4 до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (надалі - Розрахунок), який був поданий за 1, 2, 3 та 4 квартали 2023 року. 
Однак при формуванні Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1-4 квартали 2023 року були допущені арифметичні помилки.
Крім того, апелянт зазначає, що наказом Міністерства фінансів від 13.01.2015 № 4 зі змінами та доповненнями затверджено форму податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску та Порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску. Порядок проведення коригувань Розрахунку визначено розділом V Порядку №4. 
Коригування вказаних рядків 07 - 110 заголовної частини Розрахунку розділом V Порядку №4 не передбачено. 
У зв`язку з цим, апелянт не могла внести зміни до поданих розрахунків за 1, 2, 3, 4 квартали 2023 року та виправити арифметичну помилку. 
А відповідно до даних згідно додатків 1 та додатків 4 до поданих Розрахунків за 1, 2, 3, 4 квартали 2023 року, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік у ФОП ОСОБА_1 становить 7 осіб.
Тому, вважає, що висновок суду про те, що відповідач порушила вимоги встановлені ч. 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ нормативи робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю зроблено з порушенням норм матеріального права, оскільки судом не враховано норми Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року № 875-ХІІ  та норми Наказу Міністерства фінансів №4 від 13.01.2015 року.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої  статті 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що  ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання який у своїй діяльності використовує найману працю.
Так, згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідач у 2023 році мала середньооблікову чисельність штатних працівників в кількості 8 осіб, з яких не було жодної особи з інвалідністю. 
Тобто, відповідач не виконав норматив для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості одного робочого місця, а тому має сплатити суму адміністративно-господарських санкцій в розмірі 0,5 середньої річної заробітної плати 37  562,51 грн.
Крім того, порушення відповідачем терміну сплати адміністративно - господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки весь її строк і становить 1  097,19 грн.
Розрахунок від 07 березня 2024 року надісланий відповідачу, що підтверджується квитанцією від 07 березня 2024 року. 
Згідно діючих норм позивач при визначенні адміністративно-господарських санкцій має керуватися лише даними державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданих Пенсійним фондом України. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивач  25 квітня 2024 року направив відповідачу претензію № 36-06/02 про наявність заборгованості з адміністративно-господарських санкцій в розмірі 37  562,51 грн та про необхідність її сплатити .
Проте, в порушення вимог закону, зазначена сума адміністративно-господарських санкцій самостійно відповідачем сплачена не була. 
Відповідач не надав відповідь на претензію позивача.
Станом на день подання позову стосовно відповідача зміни до Централізованого банку даних з проблем інвалідності Пенсійним фондом України не внесені, а тому у позивача відсутні підстави щодо виключення відповідача з числа боржників. 
Територіальні відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю уповноважені нараховувати адміністративно-господарські санкції (далі – АГС) на підставі формації Пенсійного фонду України і в подальшому контролюють їх сплату роботодавцями, а у випадку відмови роботодавця у добровільній сплаті АГС, спори вирішуються в судовому порядку (частина дев`ята статті 20 Закону №875-XII).
Враховуючи те, що адміністративно-господарські санкції в добровільному порядку сплачені не були, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Суд задовольнив позов з тих підстав, що середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача за 2023 рік складала 8 осіб, тому відповідач був зобов`язаний створити 1 робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю, чого не зробив. 
Оскільки відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу у 2023 році, тому позовні вимоги про стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 38 659,70 грн підлягають до задоволення.
Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на наступне.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ, (далі Закон № 875-ХІІ) встановлено для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. 
Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим  статтею 19  цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.
Частиною другою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. 
Пеня обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:
про працевлаштованих осіб з інвалідністю; 
про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого  частиною першою  цієї статті.
Відповідно по пункту 7 «Порядку надання Пенсійним фондом України Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 10 березня 2023 року № 14-2 електронна інформаційна взаємодія відповідно до цього Порядку здійснюється з використанням електронних інформаційних ресурсів Пенсійного фонду України та Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів «Трембіта» з дотримання Законів України  «Про електронні документи та електронний документообіг»,  «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,  «Про захист персональних даних»,  «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», інших нормативно-правових актів.
Однак, як слідує, з витягу з централізованого банку даних з проблем інвалідності (ЦБІ), наданого Пенсійним фондом України Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, кількість осіб з інвалідністю ФОП ОСОБА_1 у 2023 році становить 0 осіб.
З використанням інформації Пенсійного фонду України Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю було створено розрахунок сум адміністративно – господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, обчислених відповідно до статті 20 Закону   875-XII. 
Розрахунок АГС  виконано в автоматизованому режимі без втручання працівників відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на підставі показників, зазначених відповідачем у звітності, що надана ним до контролюючих органів за основним місцем обліку. 
Розрахунок АГС має вигляд PDF-файлу, який надіслано до електронного кабінету відповідача як роботодавця на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України відповідно по п. 4 Порядку надсилання розрахунку сум адміністративно – господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.03.2023 № 14-1, наказом Фонду від 10 березня 2023 року № 17, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 березня 2023 року за № 456/39512, далі «Порядок № 14-1». 
Таким чином, відповідач не виконав свій обов`язок щодо самостійної сплати до 16 квітня 2024 року адміністративно – господарських санкцій у розмірі 37  562, 51 гривень за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, а також не здійснив оплату адміністративно – господарських санкцій згідно розрахунку АГС, надісланого відповідачу у формі електронного документа через електронний кабінет роботодавця на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України. 
Як вірно зазначив в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції,  порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. 
Пеня обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина друга статті 20 Закону №875-ХІІ).
Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для суб`єктів господарювання, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу. 
Пунктом 54.1 ст.54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. 
Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. 
Відповідно до пункту 3.2 та підпунктів 3.2.1, 3.2.2, 3.2.5 Інструкції №286 середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору. 
Облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з`явились або не з`явились на роботу. 
Середньооблікова кількість штатних працівників за місяць обчислюється шляхом підсумовування кількості штатних працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні, святкові та неробочі дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця. 
Кількість штатних працівників облікового складу за вихідний, святковий і неробочий день приймається на рівні облікової кількості працівників за попередній робочий день. 
У випадку двох або більше вихідних чи святкових і неробочих днів підряд кількість штатних працівників облікового складу за кожний з цих днів приймається на рівні кількості працівників облікового складу за робочий день, що їм передував. 
При обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції). 
Облік цих категорій працівників ведеться окремо. 
Середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.  
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження позивача, що рядки 101-110 повинні залишатися порожніми, що прямо випливає з приписів п. 8 розділу 5 Порядку №4 є помилковими. 
В даній нормі не міститься, що рядки 101-110 повинні залишатися порожніми та враховуючи те, що у рядку 101 міститься помилкові відомості, позивач повинен при виявлені помилки подати уточнюючий податковий розрахунок доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.
З урахуванням вище наведених обставин, та за відсутності уточнюючих податкових розрахунків доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску суд вважає, що за наявними у матеріалах справи даними у позивача середньооблікова кількість штатних працівників за вказані періоди становить 8 осіб. 
Отже, позивачем доведено наявність складу правопорушення, а тому наявні підстави для господарсько-правової відповідальності відповідача, що відповідно свідчить про правомірність формування Розрахунку та нарахування суми пені, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. 
Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2  ст.6 КАС України  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а  ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі №140/6687/24 - без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін