УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 754/5149/21 
провадження № 51-558км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                           ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                   № 12021100030000828 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.  
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня  2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі положень ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного                  ОСОБА_6 за цим вироком, повністю приєднано невідбуте покарання, призначене за вироком Деснянського районного суду м Києва від 30.10.2020 року, із урахуванням п. б) ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з яким одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4  роки і 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2024 призначеноОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з 05.03.2024.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України  ОСОБА_6 зараховано у строк покарання  строк попереднього ув`язнення з 05.03.2024 по день набрання цим вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він                         27.03.2021 року, приблизно о 14 годині 35 хвилин, перебуваючи у приміщенні торгівельної зали магазину «Червоний маркет» по пр. Червоної Калини, 17, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до полиць з товаром, звідки взяв чуже майно, яке належить ТОВ «Очерет Вікторія Вікторівна», на загальну суму 2 572 грн 04 коп.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 з указаним майном направився до виходу та пройшов через кacoвy зону торгівельної зали магазину «Червoний маркет», при цьому не розрахувавшись за товар. 
У цей час він побачив, що його протиправні дії викрито працівниками магазину «Червоний маркeт».
Після цього ОСОБА_6 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, усвідомлюючи, що діє відкрито для працівників вказаного магазину, й таким чином вчиняє повторне, відкрите викрадення чужого майна, ігноруючи вимоги працівника магазину зупинитися та повернути викрадені речі, намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином виконавши усі дії, які він вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак з причин, які не залежали від його волі, кримінальне правопорушення не було закінчено, оскільки ОСОБА_6 був затриманий працівниками магазину «Червоний маркет».
За апеляційною скаргою прокурора вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_6  в частині призначеного покарання було скасовано Київським апеляційним судом й ухвалено  новий вирок від 11 листопада 2024 року, яким  ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року ОСОБА_6 було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, й остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді 5 років і 3 місяців позбавлення волі.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини засудженого, кваліфікацію його дій, ставить питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку з неправильним  застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що апеляційний суд, ухвалюючи новий вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, не звернув увагу на той факт, що були відсутні підстави для призначення ОСОБА_6 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України й на підставі ст. 71 КК України.
На обґрунтування своєї позиції вказує, що на день подання касаційної скарги вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2024 щодо ОСОБА_6 (справа № 755/4912/24) ще не вступив у законну силу, адже оскаржений прокурором в апеляційному порядку, оскільки сума викрадення не становила склад кримінального правопорушення. 
Прокурор вбачає, що оскільки цей вирок очевидно й неминуче буде скасований апеляційним судом, а  кримінальне провадження закрите на підставі п. 4-1 ч. 1 ст.284 КПК України, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2024 не міг бути врахований при призначенні покарання ОСОБА_6 за вироком Київського апеляційного суду від 11.11.24 на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України.
Також прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції безпідставно призначив  остаточне покарання ОСОБА_6 також і на підставі положень ст. 71 КК України, оскільки сума викраденого товару за вироком Деснянського районного суду                         м. Києва від 30.10.2020 (справа № 754/13953/20) також не становить склад кримінального правопорушення, тому, на думку прокурора, ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду                  м. Києва від 30.10.2020 на підставі та у порядку п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.
Прокурор вважає, що через відсутність рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2020, сам ОСОБА_6 не повинен нести негативні для себе кримінально-правові наслідки через не звільнення його вчасно від покарання за вчинене діяння, яке на сьогоднішній день вже не є кримінальним правопорушенням. 
Тому за таких обставин, на думку прокурора, вирок Деснянського районного суду  м. Києва від 30.10.2020 не може бути враховано при призначенні покарання ОСОБА_6 за вироком Київського апеляційного суду  від 11.11.24 на підставі положень ст. 71 КК України.
Ураховуючи викладене, прокурор вважає, що оскаржуваний вирок апеляційного суду є необґрунтованим, просить його змінити та виключити з нього застосування положень ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України. 
В подальшому 27 березня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла заява прокурора, який брав участь в апеляційному розгляді, ОСОБА_8 у порядку положень ст. ст. 403, 432 КПК України про відмову від поданої касаційної скарги. 
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою прокурора.
Іншим учасникам судового провадження направлялися повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог статей 403, 432 КПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення касаційного розгляду.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо  вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від скарги, суд своєю ухвалою закриває провадження.
Оскільки інших поданих касаційних скарг у провадженні на цей час немає, касаційний розгляд кримінального провадження був призначений лише за касаційною скаргою прокурора, колегія суддів вважає необхідним прийняти відмову прокурора від касаційної скарги і закрити касаційне провадження. 
Тому, керуючись положеннями статей 403, 432 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року щодо  ОСОБА_6 .
Ухвала Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                    є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_3