ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року	Львів	Справа № 569/12551/24 пров. № А/857/24211/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2024 року (суддя – Панас О.В., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 у липні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення ЕНА №2486647 від 27.06.2024.
          Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.
           ОСОБА_1 через свого представника адвоката Жеребецької І.О. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з клопотанням про стягнення судових витрат.
          Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задоволено частково. Повернуто ОСОБА_1 , сплачений судовий збір у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, згідно платіжної інструкції №0.0.3742463753.1 від 04.07.2024 р. на суму 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. В решті вимог відмовлено.
          Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нову, якою стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова про адміністративне правопорушення була скасована відповідачем після звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом та відкриття провадження по справі. Відтак, витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню в повному обсязі.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що згідно з частиною другою статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично провадження у справі закрите за заявою представника відповідача, відтак немає підстав вважати понесені витрати на правову допомогу обґрунтованими та такими, компенсацію за здійснення яких може бути стягнуто з відповідача.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі відповідно до п. 8 ч. 1ст. 238 КАС України. В даній частині рішення суду не оскаржується.
Згідно з ч.2ст.239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Відповідно до ч.2ст.238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Відповідно до частини першої статті 132КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 16КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною сьомою ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі закриття провадження у справі на підставі ч. 1ст. 238 КАС України, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява підписана та подана ОСОБА_1 особисто. До неї не додано жодних доказів, які б підтверджували надання адвокатом послуг правничої допомоги.
Після закриття провадження судом першої інстанції адвокатом Жеребецькою І.О. було подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. Долучено копії: ордеру на надання правничої допомоги серії ВО №1082879, квитанції до прибуткового касового ордера від 22.07.2024, квитанції до прибуткового касового ордера від 27.06.2024.
Слід зазначити, що заявником не було подано договору про надання правничої допомоги для підтвердження правовідносин між позивачем та його представником при наданні правничої допомоги, який вказаний в ордері про надання правничої допомоги серії ВО №1082879 від 27.06.2024
Колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені платіжними документами про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Враховуючи те, що сукупністю наданих до справи документів не підтверджено витрати на правничу допомогу, враховуючи те, позовну заяву було подано особисто позивачем, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В підсумку, апеляційний суд переглянув ухвалу суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга на ухвалу суду не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2024 року у справі №569/12551/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська