Справа № 308/1402/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

16 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі судді Фазикош Г. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Скрипченко Дмитра Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 03 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 03 лютого 2025 року гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Відповідно до постанови, гр. України ОСОБА_1 16.01.2025 року о 11 год. 30 хв. на відстані 5000 метрів до Державного кордону України на напрямку 309 прикордонного знаку на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза межами пунктів пропуску, у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991 року, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль». Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме: спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб.
Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Скрипченко Д. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків місцевого суду, викладеним у рішенні фактичним обставинам провадження. Просить скасувати постанову та закрити справу, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
У судовому засіданні в апеляційній інстанції адвокат Скрипченко Д. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задоволити з наведених у ній підстав. 
Заслухавши пояснення адвоката Скрипченко Д. В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, твердження, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
У відповідності зі ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таких вимог суддя районного суду дотримався не в повній мірі при розгляді даної справи.
Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП).
Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Згідно ст. 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважає, що наявні у справі докази не є достатніми та належними для беззаперечного підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 16.01.2025 року о 11 год. 30 хв. на відстані 5000 метрів до Державного кордону України на напрямку 309 прикордонного знаку на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза межами пунктів пропуску, у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991 року, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль».
Вважаючи винуватість ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП доведеною, суд першої інстанції взяв до уваги: протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №327389 від 16.01.2025 року, протокол про адміністративне затримання від 16.01.2025 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 16.01.2025 року.
Апеляційний суд констатує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для висновку про винуватість особи, якщо не підтверджений іншими доказами, а протокол про адміністративне затримання є лише документом, що фіксує процесуальну дію.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №327389 від 16.01.2025 слідує, що ОСОБА_1 виявлений та затриманий на напрямку 309 прикордонного знаку на відстані 5000 метрів від лінії державного кордону України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували місце розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху особи, лінію державного кордону, а також фото- або відеофіксацію факту вчинення правопорушення чи інші беззаперечні докази, які б свідчили про наявність умислу та причетності ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення, а саме - незаконного перетину державного кордону.
Разом з цим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що із змісту протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи не слідує, у чому саме полягали дії ОСОБА_1 , які можуть бути кваліфіковані як спроба незаконного перетину державного кордону. Також відсутні відомості про те, що місце затримання особи є забороненим для перебування осіб поблизу лінії державного кордону.
Наявні в адміністративній справі документи не містять відомостей, що підтверджують належне встановлення як об`єктивної, так і суб`єктивної сторін складу адміністративного правопорушення у протоколі та постанові місцевого суду.
За таких обставин, сам по собі факт перебування громадянина України, який мав при собі дійсний паспорт, на відстані 5000 метрів від державного кордону не може свідчити про його умисел або намір на вчинення незаконного перетину кордону, а відтак не є достатньою підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
На підставі викладеного, слідує, що орган, який склав протокол, не надав жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених частиною 2 статті 204-1 КУпАП, і яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні правопорушення, зазначеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
Відтак, висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 КУпАП за обставин, наведених у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, є неналежним чином умотивованими та не ґрунтуються на нормах закону.
Жоден із доказів, перелічених у постанові судді, не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 КУпАП, а саме: незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, або у пунктах пропуску - без належних документів, за підробленими або недостовірними документами, без дозволу відповідних органів влади, у складі групи осіб, чи особою, яка протягом року вже піддавалася адміністративному стягненню за подібне правопорушення.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що належних доказів того, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину кордону, посадовими особами ДПСУ не було надано і у матеріалах справи не містяться.
Враховуючи ці обставини, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у порушенні правил перетину державного кордону України в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє дійти висновку про законність, обґрунтованість та умотивованість судового рішення з наведених вище підстав, у зв`язку з чим постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Скрипченко Дмитра Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - скасувати.
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя Фазикош Г. В.