ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/23907/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду  України в Дніпропетровській області 	
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 22.11.2024р.  у справі № 160/23907/24	
за  позовом:	ОСОБА_1  	
до:  про:	Головного управління  Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області    визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії	

ВСТАНОВИВ:

03.09.2024р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано адміністративний позов   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання  протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії /а.с.1/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2024р. вищезазначена позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви /а.с.21-22/.
У встановлений  судом строк позивачем недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження  у справі №160/23907/24 і справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін /а.с.27-28/.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач  безпідставно відмовив їй у призначенні пенсії по інвалідності через різницю в написанні її прізвища, тому просила суд: - визнати протиправним рішення ГУ ПФУ  в Дніпропетровській області від 27.06.2024р. щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 20.06.2024р.; - зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію по інвалідності ОСОБА_1 з 20.06.2024р., врахувавши весь стаж роботи; - зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з дати призначення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024р. у справі №160/23907/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково; визнано протиправним та скасоване рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 27.06.2024р.  №046150014600 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; - зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 20.06.2024р., з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено /а.с.62-64/. 
Відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області,    не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, за допомогою засобів системи «Електронний суд» 24.12.2024р. подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 25.12.2024р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025р. у справі №160/23907/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Дніпропетровській області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024р. у справі  № 160/23907/24 та з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №160/23907/24.
Матеріали справи №160/23907/24 надійшли до суду апеляційної інстанції 16.01.2025р. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025р. у справі  №160/23907/24 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 22.04.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Відповідач – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області,   посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням  норм чинного законодавства,  просив скасувати рішення суду першої інстанції від 22.11.2024р. та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Позивач  правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу  не скористалася.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач 20.06.2024р. звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності, але рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 27.06.2024р. №046150014600 позивачу– ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності через відсутність достатньої кількості страхового стажу. 
З наданої суду ксерокопії вищезазначеного рішення відповідача / а.с. 13/ яке є предметом оскарження у цій справі , вбачається, що відповідачем в обґрунтування прийнятого ним рішення вказано, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 03.05.1980року (на титульній сторінці трудової книжки наявні зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » та на « ОСОБА_4 » на російській мові) та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (в даному свідоцтві прізвище матері « ОСОБА_3 » російською мовою), оскільки у свідоцтві про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 21.09.1999р. вказано прізвище після розірвання шлюбу « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу « ОСОБА_2 » згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 13.02.2024 року №00043551249, а також свідоцтву про укладення другого шлюбу НОМЕР_4 , де зазначено прізвище особи до укладання шлюбу « ОСОБА_3 », що не відповідає прізвищу особи після розірвання попереднього шлюбу. Таким чином, згідно поданих документів не прослідковується зміна прізвища заявниці.
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_5 , виданого 11.02.1964р., « ОСОБА_5 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (запис вчинений російською мовою) /а.с. 9/.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 13.02.2024р. запис №327 про шлюб ОСОБА_6 з ОСОБА_7 зареєстровано 28.05.1983р.,  після шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_3 / а.с. 10/.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.09.1999р. серії   НОМЕР_3                 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розірвано 07.04.1999р., прізвище дружини після розірвання шлюбу – ОСОБА_2 / а.с. 11/.
Згідно свідоцтва про шлюб від 13.03.2024р. серії НОМЕР_6 шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстровано 21.01.2000р, прізвище дружини після укладення шлюбу – ОСОБА_4 / а.с. 12/.
Паспорт громадянина України серія НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , видано 18.09.2003р. Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області / а.с. 4-6/
В трудовій книжці від 03.05.1980р. НОМЕР_1 зазначено, що вона належить ОСОБА_10 , при цьому попередні прізвища « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 » закреслено. В наявності також запис про засвідчення зміни прізвища на ОСОБА_3 /а.с. 14-19/.
Відповідно до свідоцтва про народження від 11.05.1984р. серія НОМЕР_2 « ОСОБА_11 » є матір`ю дитини « ОСОБА_12 », ІНФОРМАЦІЯ_1 (запис вчинений російською мовою) / а.с. 41 зворотна сторона/.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно  п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301 (далі – Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відповідно до п. 1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок», затвердженої Наказом Міністерство праці України, Міністерство юстиції України, Міністерство соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі – Інструкція №58) трудова   книжка   є   основним   документом     про     трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно п. 2.2. Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.
Пунктом 2.11. Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
В свою чергу за п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до п. 2.13. Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до Постанови від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для власника трудової книжки, а отже, й не може впливати на її особисті права
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.09.2022р. по справі №569/16691/16-а.
Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.12.2019р. по справі №307/541/17.
Колегія суддів з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства вважає, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок стосовно того, що в усіх документах, наданих позивачем для призначення пенсії, поза розумним сумнівом йдеться про одну й ту саму особу – ОСОБА_1 , позивача у справі. Ця тотожність встановлена виходячи із збігу імені та по батькові, а також дати народження особи, при цьому враховано і майже повну ідентичність прізвищ « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 », а причиною виникнення розбіжності є заповнення документів російською мовою, що створило плутанину.
Отже колегія суддів вважає, що  відповідач прийняв протиправне  рішення від 27.06.2024р. №046150014600 про відмову у призначенні позивачу пенсії, при цьому  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду в цій справі, а позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію наразі є передчасними, оскільки під час прийняття спірного рішення, відповідачем не була прийнята трудова книжка як доказ, що підтверджує наявність у позивача страхового стажу, а суд в свою чергу не може здійснювати аналіз таких документів для цілей встановлення наявності (відсутності) у позивача страхового стажу, через те, що це відноситься до дискреційних повноважень відповідача.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав рішення відповідача щодо  відмови у призначенні позивачу пенсії протиправним та зобов`язав відповідача повторно вирішити питання про призначення пенсії позивачу з урахуванням зроблених судом висновків. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 22.11.2024р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області  – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024р. у справі №160/23907/24 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та. підписано – 30.04.2025р.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова