Справа № 308/9564/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2025                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кузьми-Чепурнової К.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
       Відповідно до постанови суду, -  ОСОБА_1 26.05.2024 року о 15 год. 41 хв. в м. Чопі по вул. Ужгородській, 9 Ужгородського району Закарпатської області, керував транспортним засобом марки «КІА К 5», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху; правопорушення вчинив повторно протягом року.
       Такі дії ОСОБА_1 працівниками поліції при складанні протоколу кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що учинено повторно протягом року.
       Не погоджуючись з даною постановою адвокат Кузьма-Чепурнова К.І., в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова суду є помилковою, її мотивація - хибною. Вказує, що суд першої інстанції невірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, самостійно перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 із ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, суд позбавлений можливості за власною ініціативою кваліфікувати дії ОСОБА_1 інакше ніж вказано у протоколі, - ч. 2 ст. 130 КУпАП. Звертає увагу на те, що у місцевого суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки кваліфікуюча ознака повторності (двічі протягом року) не підтверджена належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.
       Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1  та його захисника-адвоката Кузьми-Чепурнової К.І., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що останні належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи вже відкладався за клопотанням сторони захисту, яка подала апеляційну скаргу.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд не вбачає.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
       Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції невірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, самостійно перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 із ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, суд позбавлений можливості за власною ініціативою кваліфікувати дії ОСОБА_1 інакше ніж вказано у протоколі, - ч. 2 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на слідуюче.
       Відповідно до ст. 35 КУпАП повторним правопорушення вважається вчинення протягом року однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
       Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №659006 від 26.05.2024 слідує, що ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а саме за ознакою повторності.
       З довідки старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП старшого лейтенанта поліції Палька М., яка наявна в матеріалах справи слідує, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/4157/23 від 19.09.2023 року, на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Судом першої інстанції встановлено, що постанова Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2023 року /справа №303/4157/23/, оскаржена в апеляційному порядку та не набрала законної сили у встановленому законом порядку. 
       Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що судове рішення, яке стало підставою для встановлення ознаки повторності у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 не набрало законної сили.
       Таким чином, оскільки на день складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 26.05.2024 року за ч. 2 ст. 130 КУпАП постанова від 19.09.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не набрала законної сили, так як оскаржена в апеляційному порядку, то у суду першої інстанції були відсутні підстави піддавати адміністративному стягненню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, з огляду на помилковість кваліфікації дій ОСОБА_1 , а саме щодо повторності вчинення однорідного правопорушення, з чим погоджується і апеляційний суд.
       Однак, судом першої інстанції встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом відхиляються.
Досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини  ОСОБА_1  у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді першої інстанції від 04 жовтня 2024 року, чим було порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стороною захисту в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, зокрема і доводам сторони захисту про наявність підстав для закриття адміністративного провадження, та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановлені рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст. ст. 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника – адвоката Кузьми-Чепурнової К.І., є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кузьми-Чепурнової К.І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага