ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року                            м.Дніпро                 Справа №  904/2812/24

         Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів:                       Чус О.В., Дарміна М.О.
розглянувши у порядку письмового провадження 
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024р.   
(суддя Новікова Р.Г., м. Дніпро)
у справі
за позовом:   Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», м. Кривий Ріг
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

про стягнення суми боргу за поставлену теплову енергію в розмірі 90 478 грн 32 коп, суми боргу за абонентське обслуговування в розмірі 08 грн34коп, пені в розмірі 3193 грн 88 коп, 3% річних в розмірі 2622 грн 92коп, інфляційних втрат в розмірі 2730 грн 55коп.                                                  
                                                                   ВСТАНОВИВ:
       1.  Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з позовом про стягнення суми боргу за поставлену теплову енергію в розмірі 90478грн32коп, суми боргу за абонентське обслуговування в розмірі 08грн34коп, пені в розмірі 3193грн88коп, 3% річних в розмірі 2622грн92коп, інфляційних втрат в розмірі 2730грн55коп.Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем умов Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії у частині повної та своєчасної оплати наданої послуги.
В обґрунтування позову Позивач послався на порушення Відповідачем зобов`язань з оплати послуг з постачання теплової енергії та послуг з абонентського обслуговування на підставі типового договору щодо приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого він є.

      2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі
   Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024р. у справі №904/2812/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» борг за поставлену теплову енергію у розмірі 90 478 грн. 32коп., плату за абонентське обслуговування у розмірі 08 грн. 34 коп., пеню у розмірі 1529 грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 1254 грн. 59 коп., інфляційні втрати у розмірі 2377 грн. 36 коп. та судовий збір.
      Відмовлено у задоволені позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1664 грн 80 коп., 3% річних у розмірі 1368 грн. 33 коп. , інфляційних втрат у розмірі 353 грн. 19 коп.

3.  Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись   з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду, закрити провадження по справі та стягнути на її користь 3500,00грн на правничу допомогу.

4.  Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У скарзі апелянт посилається на невірне визначення судом юрисдикції розгляду даної справи, оскільки вона повинна бути розглянута у порядку цивільного судочинства, а не господарського. 
На думку Скаржника, докази використання ним спірного нежитлового приміщення саме у підприємницькій діяльності у справі відсутні і це не впливає на правовий статус його як власника вказаного об`єкта нерухомого майна, набутого ним у власність саме як фізичною особою. У даному випадку власником нежитлового приміщення і споживачем комунальних послуг є ОСОБА_1 як фізична особа.
Також Апелянт зазначає, що для отримання кваліфікованої правничої допомоги ним 24.07.2024 укладено договір про надання правничої допомоги з АБ "ОЛЕГА ПОПКОВА", який  містить детальний опис послуг із зазначенням розміру винагороди, яка складає  3500,00 грн., зокрема: 500,00 грн. – вивчення документів щодо суті спору; 1500,00 грн. – складання відзиву на позовної заяви; 1500,00 грн. – представлення інтересів в суді першої інстанції (у випадку розгляду справи без виклику сторін під представленням інтересів в суді першої інстанції сторони мають на увазі: складання відповіді на відзив, складання і подання клопотань та заяв).

5.  Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Позивач у відзиві зазначає, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.05.2024 у справі №214/4202/24 суд відмовив у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану послуг з постачання теплової енергії у зв`язку із тим, що остання, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрована як ФОП, здійснює діяльність з оптової торгівлі та роз`яснено Позивачу право на звернення з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області у порядку господарського судочинства. Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 09.05.2024 у справі №214/4202/24 оскаржено не було, що свідчить про те, що сторони погодились з нею. 
На думку Позивача, оскільки приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є нежитловим, відповідно воно не може використовуватись Відповідачем для проживання, а лише у підприємницькій діяльності. Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами за своїм суб`єктним складом та характером правовідносин підлягає розгляду саме за правилами господарського судочинства.
Позивач вважає, що витрати Відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. є недоведеними, не надано актів виконаних робіт, тому не можливо встановити наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг. Крім того, звертає увагу, що договір між адвокатом та клієнтом містить лише перелік послуг та їх вартість для суду першої інстанції і взагалі не містить повноважень та переліку для суду апеляційної інстанції.
Також Позивач вказує, що приміщення, що належить Відповідачу знаходиться на першому поверсі двохповерхового житлового будинку і приєднано до загальнобудинкової системи теплопостачання. Дозволу на від`єднання від мереж централізованого теплопостачання Відповідач не має, зворотних доказів до суду не надав. 

6.  Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Дармін М.О., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/2812/24. 
Матеріали справи № 904/2812/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024р. апеляційну скаргу  ФОП ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024р. у справі №904/2812/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів доплати судового збору. 
Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Згідно з ч.1  ст. 247 ГПК України  у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Ч.13  ст.8 ГПК України  визначено,  що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно  до п.1 ч.5  ст. 12 ГПК України  для цілей цього  Кодексу  малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч.1, 10   ст.270 ГПК України  встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься  до малозначних справ в розумінні  ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2024р.  відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Відповідача для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи
Відповідно до інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №323943192 від 24.02.2023 (а.с.12), ОСОБА_1 з 30.04.2014 є власником нежитлового приміщення загальною площею 48,4кв.м, вбудованого у перший поверх двоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою – АДРЕСА_1 .
01.10.2021 на офіційному сайті АТ "Криворізька теплоцентраль" розміщений типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. 
Оскільки протягом 30 днів з дня опублікування типового договору на адресу Позивача не надходили документи про рішення власників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 про обрання моделі договірних відносин, тому з 01.11.2021 між сторонами фактично укладений типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Також матеріали справи свідчать про те, що згідно з  актом введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 01.12.2022, у будинку АДРЕСА_2 встановлений та опломбовано комерційний вузол обліку теплової енергії (повірка вузла обліку теплової енергії дійсна до 06.04.2026). Прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлений, тому розподіл обсягу спожитої енергії будинком здійснюється з урахуванням приладу обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення. як зазначено вище, загальна площа приміщення Відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , становить 48,4м2.
Постачання теплоносія до цього будинку, проводилось у відповідності до щорічних розпоряджень Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду". Також протягом всього часу надання послу проводилось абонентське обслуговування .
Наведене підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Криворізької міської ради №490 від 22.09.2021 "Про початок опалювального сезону 2021/2022 років", №158 від 23.03.2022 "Про закінчення опалювального сезону 2021/2022 років", №760 від 28.09.2022 "Про початок опалювального сезону 2022/2023 років", №338 від 22.03.2023 "Про закінчення опалювального сезону 2022/2023 років".
На підтвердження постачання Позивачем  теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_2 у матеріалах справи наявні акти подання теплоносія на будинок та акти припинення подання теплоносія №121 від 28.10.2021, №166 від 01.04.2022, №203 від 07.11.2022, №368 від 23.11.2023.
Відповідно до акту передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) №10464 від 31.03.2023 до приміщення 1 за вказаною  вище адресою Відповідачеві у березні 2023 року поставлено 16,93Гкал теплової енергії на суму в розмірі 90478грн32коп та нарахована плата за абонентське обслуговування "інші споживачі" за березень 2023року у розмірі 08грн34коп. 
Також Позивачем виставлений для оплати рахунок-фактура №10464 від 31.03.2023 на вказану вище суму. 
За поясненнями Позивача, до складу суми та об`єму поставленої Відповідачу теплової енергії, зазначених в акті та рахунку №10464 від 31.03.2023, також увійшли донарахування за листопад 2021 року - лютий 2023 року, з урахуванням коефіцієнтів ціни газу. 
Листом від 05.04.2023 №2776/30 Позивач направив на адресу Відповідача рахунок-фактуру №10464 від 31.03.2023 та акт передачі-прийняття теплової енергії №10464 від 31.03.2023, який 19.09.2023 був отриманий Відповідачем, що підтверджується  відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відповідач зобов`язання з оплати послуг за вказаний період не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 90478,32грн та за абонентське обслуговування у розмірі 08,34грн. 
Також, Позивач звернувся до Відповідача з претензію №4919/30 від 22.06.2023 з вимогою сплатити суму боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 90503,34грн, яка була отримана Відповідачем 26.07.2023 та залишена ним без розгляду та без виконання.
         За порушення строків оплати поставленої  у спірний період теплової енергії, Позивач на підставі п.45 типового договору нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 3193,88грн за загальний період з 01.05.2023 - 17.04.2024, а також, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні втрати у розмірі 2730грн.55коп за період 01.05.2023 - 17.04.2024 та 3% річних у розмірі 2622грн.92коп за період 01.05.2023 - 17.04.2024.
Неоплата  Відповідачем вказаних вище сум боргу, пені, річних та інфляційних втрат стало підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.
За результатами розгляду позову місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення.
Приймаючи рішення суд встановив підвідомчість даного спору Господарському суду Дніпропетровської області. Також суд зазначив, що матеріалами справи підтверджено належне виконання Позивачем умов договору та порушення цих умов Відповідачем. Таке порушення полягало у  неоплаті ним наданих у  період з листопада 2021 року  по березень 2023 року послуг з постачання теплової енергії та послуги абонентського обслуговування. У зв`язку з порушенням Відповідачем основного зобов`язання, наявні підстави  для стягнення з нього пені, річних та інфляційних втрат.
Разом з тим, частково відмовляючи у позові суд послався на невірний розрахунок сум пені, річних та інфляційних втрат Позивачем, у зв`язку з неправильним визначенням ним періоду їх нарахування.

8.  Оцінка аргументів учасників справи і  висновків суду першої інстанції.
Відповідно до  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Предметом апеляційного оскарження у даному випадку є рішення суду у частині задоволених позовних вимог щодо стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, тому відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 509 ЦК України зобов`язанням  є  правовідношення, в якому  одна  сторона  (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої  сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  ст. 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
АТ "Криворізька теплоцентраль" є теплопостачальною організацією, яка має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає теплову енергію населенню м.Кривого Рогу.
Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.
Згідно зі ст. 1 цього Закону теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 4, 6  ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").
 За умовами ч.ч. 1-3  ст. 19 зазначеного Закону  діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Теплогенеруючі організації, які використовують різні технології виробництва теплової енергії, мають рівні права доступу на ринок теплової енергії. Споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо.
Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі (ч.5 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання"). 
Тобто, надання послуги з постачання теплової енергії є обов`язком Позивача як виконавця відповідної комунальної послуги.
Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання"  встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Відповідно до ч. 1  ст. 6 Закону  України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (стаття 1, частина 2 статті 6 Закону).
Індивідуальний споживач  - фізична або юридична особа,  яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (стаття 1 Закону).
За приписами п. 1 ч. 2  ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частинами 1, 2  ст. 12 Закону України  "Про житлово-комунальні послуги"  передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Згідно з ч. 5  ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст.  14  Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним  статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;  плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Положеннями п.4  Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього  Закону  (тобто не пізніше 01.05.2020р.) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч.1 ст.  14  цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019р. (тобто з дати, коли набрав чинності  Закон України "Про житлово-комунальні послуги"  у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які у силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності  постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021р. № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від  14.12.2023р. у справі № 908/2078/22, від 09.04.2024 у справі №908/710/23.
На офіційному сайті Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 01.10.2021 розміщений Типовий індивідуальний про надання послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до п.п.1, 2 індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», надалі – АТ "Криворізька теплоцентраль" .
Згідно із ч.ч.1, 2  ст.633 ЦК України  публічним є договір, в якому одна сторона  підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Статтею 634 ЦК України  встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Відповідно до  ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.
Враховуючи приписи  ст. 648 ЦК України, до процедури укладення договору про надання послуг з постачання теплової енергії застосовуються спеціальні норми, які визначають спосіб його укладання, момент набрання чинності, істотні умови.
Як зазначено вище, ч.5 ст.13 Закону України  "Про житлово-комунальні послуги", встановлений особливий спосіб укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019  було затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021р. внесено зміни до  постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019р., які набрали чинності 01.10.2021р. Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019р., викладено в новій редакції.
Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії  (в редакції  постанови Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Пунктом 4 Індивідуального договору встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги.
Аналогічні положення щодо приєднання споживача до умов договору наведені в  п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019р. (в редакції  постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021р..).
Так, відповідно до  положень п. 13 Правил  №830:
- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору  на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця  співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;
- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);
- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
- у разі зміни  права  власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
Як вбачається з матеріалів даної справи,   ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення загальною площею 48,4 кв.м., вбудоване у перший поверх двоповерхового житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . 
Зазначене нежитлове приміщення Відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку за вказаною адресою. 
Отже, існування приміщення Відповідача у такому цілісному майновому комплексі як житловий будинок, є підставою для укладання з Відповідачем публічного договору та визнання останнього споживачем послуги з постачання теплової енергії.
Доказів на підтвердження того, що власником нежитлового приміщення у вказаному будинку протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу Позивача надсилалось рішення про обрання моделі договірних відносин матеріали справи не містять.
Таким чином, враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021р., за адресою: за адресою АДРЕСА_2 .  (нежиле приміщення загальною площею 48,4 кв.м.), між АТ"Криворізька теплоцентраль" та ОСОБА_1 , є укладеним з 01.11.2021р..
При цьому необізнаність Відповідача із змінами у законодавстві, відмова від підписання заяви про приєднання, не визнання індивідуального договору тощо, не може ставитися у залежність до отримання ним послуги з постачання теплової енергії та відповідних сплат за послуги згідно затверджених тарифів. Факт відсутності у Споживача договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення останнього від оплати послуг.
Разом з тим, п. 4 індивідуального договору встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги.
Аналогічні положення щодо приєднання споживача до умов договору наведені в пункті 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021) .
Відповідно до п.5 індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, та складається з:
обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо;
частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку;
та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Згідно з п.п. 11, 12 індивідуального договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315. Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
У разі коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу.
За умовами п. 22 індивідуального договору розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” здійснює виконавець.
У пункті 30 індивідуального договору зазначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця .
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року). 
У разі зміни розміру плати за абонентське обслуговування протягом строку дії цього договору, новий розмір плати за абонентське обслуговування застосовується з моменту його введення виконавцем без внесення сторонами додаткових змін до цього договору.
Згідно з п. 31 індивідуального договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://tec.dp.ua/3020/. 
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті.
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Відповідно до п.п. 32-34 індивідуального договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.
Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.
Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
У п. 41 індивідуального договору вказано, що споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Відповідно до п.45 договору, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дгня, що настає за олстаннім днем граничного строку внесення плати за послугу.
Згідно з п.47 договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному  статтею 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
В п.п.51, 52 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше, ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом 1 року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Пунктами 19, 20, 24 Правил встановлено, що комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Якщо будівлю (будинок) оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку послуги відповідно до вимог Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюються за сумою показань всіх вузлів комерційного обліку послуги у будівлі (будинку). За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги.
До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії обсяг споживання теплової енергії у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу.
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Згідно з ч.ч.32, 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених  постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
- плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
- плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;
- плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором.
Пунктами 36, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.
Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.
Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Як свідчать матеріали справи, свої договірні зобов`язання Позивач виконав. Постачання теплоносія, передбаченого договором, проводилось у відповідності до зазначених вище рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезоні 2021 – 2023 років. 
Факт поставки теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_2 у спірний період підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія №121 від 28.10.2021, №166 від 01.04.2022, №203 від 07.11.2022, №368 від 23.11.2023 .
При цьому докази звернення до Позивача з претензіями у порядку п.47 договору щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному  статтею 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Відповідачем не надані.
Згідно зі  ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»  розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.
Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано- прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.
Згідно з п. 10 розд. І Методики розподілу базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.
У разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення.
Щодо досліджуваної справи, то відповідно до акту введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 01.12.2022 у будинку АДРЕСА_2 встановлений та опломбований комерційний вузол обліку теплової енергії (повірка вузла обліку теплової енергії дійсна до 06.04.2026).
Прилад-розподілювач теплової енергії у будинку АДРЕСА_2 не встановлений, тому розподіл обсягу спожитої енергії здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення.
Розмір щомісячних платежів за поставлену теплову енергію розраховувався Позивачем.
Відповідно до матеріалів справи Позивач розраховував обсяг спожитої Відповідачем послуги, у тому числі, використовуючи показники комерційного приладу обліку теплової енергії, встановленого в будинку АДРЕСА_2 , та загальну площу нежитлового приміщення Відповідача.
За цими розрахунками до складу суми боргу за поставлену теплову енергію в розмірі 90478,32грн увійшли суми боргу: за листопад 2021року у розмірі 14482,95грнп, за грудень 2021року у розмірі 16994,75грн, за січень 2022 року у розмірі 7749,18грн, за лютий 2022року в розмірі 3580,55грн, за березень 2022року у розмірі 15177,69грн, за листопад 2022 року у розмірі 7428,52грн, за грудень 2022 року в розмірі 9405,90грн, за січень 2023 року у розмірі 9619,67 грн, за лютий 2023 року у розмірі 3794,42 грн, за березень 2023 року у розмірі 2244,59 грн.
Також Позивачем заявлено про стягнення боргу за абонентське обслуговування в розмірі 08,34 грн за березень 2023року.
Відповідно до п.11 ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами та доповненнями) плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
При цьому плата за абонентське обслуговування визначається відповідно до  Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017р., Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019р.,  Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг"  із змінами згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021р. № 928.
Між тим, доказів повної та своєчасної оплати за надані Позивачем у спірний період послуги з постачання теплової енергії та послуги абонентського обслуговування у матеріалах справи відстутні.
Відтак, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи доведення факту укладення сторонами Індивідуального договору від 01.11.2021, реальність отриманих Відповідачем послуг, неоплату цих послуг останнім та ненадання ним доказів які б спростовували таке порушення, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про доведеність заборгованості Відповідача перед Позивачем за поставлену теплову енергію у спірний період у розмірі 90478,32грнгрн, а також за абонентське обслуговування  у розмірі  08,34 грн.
При цьому Відповідачем заперечення щодо здійснених Позивачем розрахунків не наведено, власних контррозрахунків не надано.
Крім того,  ст. 599 ЦК України  встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання, відповідно до  ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України  встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема: сплата неустойки.
Відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Пунктом 45 договору визначено, що у разі несвоєчасного  здійснення  платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% суми боргу за кожен день прострочення.  Загальний  розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу.  Нарахування  пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. 
Оскільки  Відповідач  порушив умови договору щодо оплати поставленої теплової енергії, у Позивача виникло право для нарахування йому пені на підставі п. 45 договору , а також 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2  ст. 625 ЦК України .
При цьому місцевим господарським судом було здійснено перерахунок сум пені, річних та інфляційних втрат у зв`язку з неправильним визначенням Позивачем періоду їх нарахування, та присуджено їх до стягнення з Відповідача: пені у сумі 1529грн.08коп за період 01.11.2023 – 17.04.2024, 3% річних за той самий період  у сумі 1254грн.59коп , інфляційних втрат у сумі 2377грн.36коп за період листопад 2023року – квітень 2024 року.
Заперечення сторін щодо перерахунку судом сум пені, річних та інфляційних втрат відсутні та у цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Разом з тим, доводи скарги ФОП ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції розглянуто справу, яка не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
Згідно з ч.1  ст. 24 Цивільного кодексу України  людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
За змістом  ст.25 Цивільного кодексу України  здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).
Відповідно до  ст. 26 Цивільного кодексу України  всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені  Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно з абзацом 2  ст.30 Цивільного кодексу України  цивільна дієздатність фізичної особи визначається як здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Згідно з ч.1  ст. 42 Конституції України  кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
У частинах першій та другій  ст. 50 Цивільного кодексу України  передбачене право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом.
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.
За приписами  ст. 51 Цивільного кодексу України  до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до  ст.52 Цивільного кодексу України  фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю,  усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
У силу  приписів чинного законодавства України суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.11.2024 у справі  №904/844/24.
Закон не передбачає можливість реєстрації майна за  фізичною особою -  підприємцем, будь-яке майно  (призначене чи не призначення для ведення підприємницької діяльності)  підлягає реєстрації виключно як за фізичною особою, незалежно від наявності у неї статусу підприємця, оскільки вона з моменту реєстрації як фізична особа - підприємець не перестає існувати як фізична особа та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Відповідно до  ст.42 Господарського кодексу України  підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною дев`ятою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Такий підхід щодо співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи-підприємця і їх правового статусу є усталеним та підтверджується, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц; від 24 квітня 2018 року у справі № 303/5186/15-ц; від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17; від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16; від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18; від 09 жовтня 2019 у справі № 209/1721/14-ц тощо.
Отже, з моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа та як ФОП.
Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 263/2359/19, від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19.
Як вбачається з інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з 30.04.2014 власником спірного нежилого приміщення  за адресою: буд. АДРЕСА_2   є ОСОБА_1 як фізична особа.
Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, а Відповідачем не спростовано, що спірна заборгованість виникла внаслідок споживання теплової енергії саме у нежитловому приміщенні власником якого є ОСОБА_1 , про яку, згідно з відкритими даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 03.06.2008 внесений запис про проведення державної реєстрації як фізичної особі-підприємця та перелічені види діяльності такої особи - 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (основний); 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.21 Електромонтажні роботи; 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет.
Заборгованість виникла у період ведення Відповідачем господарської діяльності.
Наведені обставини у їх сукупності свідчать про факт придатності нежитлового приміщення, розташованого за вказаною вище адресою для використання саме з комерційною метою та у підприємницькій діяльності.
Одночасно, доказів використання спірного нерухомого майна у відповідному періоді для особистих (побутових) потреб фізичної особи - ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
У будь якому випадку, Скаржником не спростовано факт укладення ним з Позивачем договору та нездійснення оплат спожитих у спірний період послуг з постачання теплової енергії, у тому числі, і як фізичною особою. 
Також, у справі відсутні докази укладення Апелянтом інших договорів з постачальниками відповідних послуг та їх виконання Відповідачем. 
Слід звернути увагу на те, що поряд із заявленим у цій справі позовом до ФОП ОСОБА_1 , АТ"Криворізька теплоцентраль" вже зверталося з аналогічним позовом до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, який ухвалою від 09.05.2024 у справі №214/4202/24 відмовив у відкритті провадження за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії (тобто до того самого  Відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і у справі №904/2812/24) та роз`яснив товариству право на звернення з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області у порядку господарського судочинства. 
Вказана ухвала набрала законної сили.
При цьому ні суду першої, ні апеляційної інстанцій сторонами не надані докази скасування цієї ухвали, її зміни в апеляційному або касаційному порядку, відсутні докази її оскарження Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" або фізичною особою ОСОБА_1 . Викладене свідчить про те, що обидві сторони погодились з ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 09.05.2024 у справі №214/4202/24. 
Крім того,  як вказує Європейський суд з прав людини, у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, пункт 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17.01.2012 у справі "Станєв проти Болгарії", заява № 36760/06, пункт 230).
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що враховуючи відмову Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу у відкритті провадження у справі за позовом товариства за правилами цивільного судочинства, та навіть якщо вважати такий висновок суду помилковим, закриття провадження у господарському судочинстві за аналогічними вимогами Позивача поставить під загрозу сутність гарантованих йому Конвенцією прав на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, оскільки створить йому перешкоди у їх реалізації. 
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого господарського суду  про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, при цьому доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства.
        
        9.  Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає  залишенню без змін.

        10.   Судові витрати.
У зв`язку з відмовою  у задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд , а також витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції покладаються на Скаржника та не підлягають відшкодуванню. 

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024р.   у справі №904/2812/24 -  залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право   касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.     

Головуючий суддя                                                                  І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                      О.В. Чус

        Суддя                                                                                        М.О. Дармін