ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/5491/23
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 (суддя Юзіков С.Г.)
у справі № 904/5491/23
за позовом Акціонерного товариство "ОТП Банк" 
до Відповідача-1- ОСОБА_2 
Відповідача-2- ОСОБА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕКС СТІЛ" 
про стягнення боргу за Договором

ВСТАНОВИВ:
Позивач, з урахуванням заяви про виправлення описки у позовній заяві, просив стягнути солідарно з Відповідачів борг за Договором про надання банківських послуг №CR 23-15/300-2 від 24.01.2023 у сумі 8 196 948,73 грн., з яких: 7 250 000,00 грн. - борг за тілом кредиту;  946948,73 грн. - борг за відсотками та судовий збір.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі №904/5491/23 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" 7 250 000,00 грн. – боргу за тілом кредиту за Договором про надання банківських послуг CR 23-15/300-2 від 24.01.2023, 946 948,73 грн. заборгованості по відсоткам.   Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк"  61 477,12 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" 61 477,12 грн.  судового збору. 
Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі №904/5491/23 та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- у матеріалах справи відсутні виписки по рахунку, щодо нарахування відсотків по кредиту, а тому не можливо перевірити розрахунок заборгованості наданий банком; 
- матеріали справи не містять будь-яких допустимих доказів, що ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ», як Клієнт за Договором Договору про надання банківських послуг № CR23-15/300-2 від 24.01.2023 після укладання даного договору звертався з письмовими заявами на адресу Банку про погодження використання та отримання грошових коштів передбачених овердрафтом. Наявність виключно банківських виписок, які по-перше сформовані самостійно позивачем не можуть бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості у ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ» за Договором про надання Банківських послуг № CR23-15/300-2 від 24.01.2023;
- договір поруки укладений між АТ ОТП БАНК та ОСОБА_1 містить виключні посилання на відповідальність, яка передбачена договором поруки, а саме солідарна відповідальність поручителя є виключна з відповідальністю Боржника, в даному випадку ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ». В свою чергу, Договір поруки укладений між ОСОБА_1 та AT ОТП БАНК не містить жодного посилання на солідарну відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дане свідчить про те, що відповідачі не є між собою солідарними боржниками за Договором про надання Банківських послуг № CR23-15/300-2 від 24.01.2023, а отже таке стягнення, яке намагається здійснити позивач в рамках даної справи - є незаконним та необґрунтованим та не може бути задоволеним;
- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року у справі №904/3822/23 визнані грошові вимоги Акціонерного товариства "ОТП Банк" у розмірі 5 368,00 грн. (1 черга задоволення); 40 248 572,78 грн. (4 черга задоволення) в межах справи про банкрутство ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ». Таким чином, позивач вже реалізував своє право на стягнення грошових коштів за Договором про надання банківських послуг № CR 23-15/300-2 від 24.01.2023 з поручителя ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ» у загальній сумі. Приймаючи до уваги заявлені кредиторські вимоги, які позивач реалізував в межах справи про банкрутства до Боржника, та які визнанні самим боржником та судом, між сторонами даної справи відсутні спірні правовідносини в частині стягнення грошових коштів за Договором про надання банківських послуг № CR 23-15/300-2 від 24.01.2023 у зв`язку з тим, що реалізації даних грошових коштів здійснюється позивачем в рамках іншої справи, що фактично можливо розцінювати, як спір з тим самим предметом спору.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
13.08.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
18.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке призначено на 19.03.2025 на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому процесі у Дніпровському апеляційному суді.
Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву не скористався.
За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні 19.03.2025 брав участь представники позивача. Відповідач-2 (апелянт), відповідач-1 та третя особа, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили.
Щодо клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України»  (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Так, апеляційне провадження у даній справі здійснюється на підставі поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, в межах їх доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.
Жодних доповнень до апеляційної скарги протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.
Щодо зайнятості представника апелянта в іншому судовому процесі, то відповідач-2, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні 05.02.2025 будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді.
Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.
Слід наголосити, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні за відсутності визнання судом обов`язкової явки представника - є процесуальним правом сторони, безумовним наслідком реалізації якого не може бути відкладення розгляду справи.
Також, судом приймається до уваги, що представник скаржника брав участь в судовому засіданні 19.12.2024 та надав пояснення по апеляційній скарзі, підтримавши її доводи та вимоги.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для здійснення апеляційного провадження, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі відповідачів та третьої особи.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення оскаржуваного рішення без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.01.2023 ТОВ "ФОРТЕКС СТІЛ" (далі Боржник, Позичальник, Клієнт) з АТ "ОТП БАНК" (далі Кредитор, Банк) уклали Договір про надання банківських послуг № СR23-15/300-2 (далі Договір), за розділом 3 якого Банк надає на вимогу Клієнта банківську послугу, а Клієнт приймає банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в Договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг Банку.
Ціна (сума) Договору дорівнює Генеральному ліміту у випадках визначення Генерального ліміту в валюті гривня, або гривневому еквіваленті Генерального ліміту – у випадку визначення Генерального ліміту в валюті іншій, ніж гривня, із застосуванням валютного курсу НБУ, встановленого на дату визначення (розд. 4 Договору). 
Відповідно до розд. 6 Договору Банк здійснює надання Банківських послуг за плату, що має сплачуватися Клієнтом Банку в порядку та на умовах Договору виключно в безготівковій формі. 
Залежно від виду Банківської послуги видами плат можуть бути проценти та/або комісійна винагорода, проте цей перелік не є вичерпним і сторонами можуть бути погоджені інші види плати.  
Розмір плати визначається сторонами в Договорі та/або Заяві про надання Банківської послуги відносно кожної з Банківських послуг, надання якої було письмово погоджене між сторонами.
Залежно від валюти Банківської послуги База нарахування є наступною: для Банківських послуг, виражених у доларах США та/або євро, - База нарахування становить 360 днів; для Банківських послуг, виражених у гривнях, - База нарахування становить 365 днів.
Розрахунок та нарахування процентів здійснюється на щоденній основі. Проценти розраховуються протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання Банком Банківської послуги, включаючи день надання, до дати виконання клієнтом всіх зобов`язань щодо такої Банківської послуги (день припинення/закінчення строку дії Банківської послуги, інше), не включаючи останній день такого виконання (день припинення/закінчення строку дії Банківської послуги, інше).
Проценти щодо такої Банківської послуги як Овердрафт, виконання зобов`язань відносно якої здійснюється Клієнтом вчасно, без будь-яких порушень, мають сплачуватися Клієнтом Банку щомісячно протягом першого Банківського дня місяця, що слідує за місяцем, в якому Клієнт користувався такою Банківською послугою як Овердрафт, з урахуванням процентів, нарахованих станом на дату їх сплати Клієнтом.
Овердрафт - кредитна лінія, що надається шляхом здійснення Банком оплати платіжного(их) документа(ів)/доручення(ь) Клієнта з Банківського рахунку понад наявний на такому рахунку Клієнта залишок грошових коштів (розд. 1 Договору).
Солідарна відповідальність Клієнта. У разі, якщо контрагентами Банку за Договором виступають декілька осіб, то разом з укладанням Договору кожен з Клієнтів погоджується та надає свою згоду виступати солідарним боржником та нести солідарну відповідальність перед Банком за повне, своєчасне та належне виконання кожним з Клієнтів Боргових зобов`язань, що означає, що Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як до будь-якого Клієнта, так і до всіх Клієнтів одночасно, при цьому, Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як в повному обсязі, так і в частині. Виконання Клієнтом частини таких зобов`язань не позбавляє Банк права звернутися до Клієнта з вимогою про настання іншої(их) частини(ин) Боргових зобов`язань (розд. 13 Договору).  
Умови надання Овердрафту 1:
Згідно з п. 21.2.1., 21.2.2 Договору вид наданої Банківської послуги - Овердрафт.
Ліміт банківської послуги – 1 812 500,00 грн.
Відповідно до п. 21.2.8. Договору стандартний розмір процентної ставки в валюті UАН за обставини, що сума заборгованості Клієнта за Банківською послугою не перевищує Ліміт Банківської послуги, становить 15 % річних.
Протягом строку дії Договору Банк має право ініціювати зміну Стандартного розміру процентної ставки в валюті UAН в межах, передбачених в пункті 6 Договору, шляхом направлення на адресу Клієнта, що наведена в Договорі, 2 (двох) екземплярів підписаного з боку Банку договору про внесення змін до Договору із зазначенням нового Стандартного розміру процентної ставки в валюті UAН, а також інших умов (за необхідності).
Відповідно до п. 21.2.9. Договору підвищений розмір процентної ставки в валюті UАН:
а) діюча процентна ставка + (плюс) 2% річних;
б) діюча процентна ставка помножена на 2 (два).
Сторони прийшли до згоди, що за умови настання Випадку невиконання умов та у разі, якщо збільшення процентної ставки здійснюється шляхом помноження діючого розміру процентної ставки на 2 (два), то збільшення розміру плати за надання Банківської послуги, передбаченої п. 21.2. Договору, проводиться без направлення Повідомлення про підвищення плати. При цьому Підвищений розмір процентної ставки в валюті UАН, зазначений в підпункті б) п. 21.2.9 Договору застосовується: - з дати настання обставин, зазначених в пункті 21.2.11. Договору, до дати усунення обставин, зазначених в підпунктах а.) п.21.2.11. Договору та/або до дати повернення Траншів, які не були повернуті в строки, зазначені в п. 21.2.7. Договору (всі дати включно); - лише до тих Траншів (частин Траншів), які не були повернуті в строки, зазначені в п. 21.2.7. Договору та/або надання яких призвело до виникнення обставин, зазначених в підпункті а.) п. 21.2.11. Договору.
Підставами застосування підвищеного розміру процентної ставки в валюті UАН, зазначеного в пункті б) пункту 21.2.9. Договору є: а) за обставин, що сума заборгованості Клієнта перед Банком за отриманою Клієнтом Банківською послугою перевищить Ліміт Банківської Послуги (зазначений в п. 21.2.2. Договору); б) за обставин, що Клієнт порушить будь-яке(у) з зобов`язань/умов, встановлених пунктами 21.2.6. та/або 21.2.7. Договору (п.21.2.11 договору).
Умови надання Овердрафту 2: п. 21.3.1. Договору вид банківської послуги - Овердрафт; п. 21.3.2. Договору ліміт банківської послуги - 1 812 500,00 грн.; п. 21.3.6. Договору дата припинення чинності Лімітом банківської послуги - останній день 23.01.2024; п. 21.3.7. Договору Строк Траншу - 60 календарних днів; п. 21.3.8. Договору   стандартний розмір процентної ставки - 15 % річних; п. 21.3.9. Договору Підвищений розмір процентної ставки в валюті UAN - а) діюча процентна ставка + (плюс) 2% річних, б) діюча процентна ставка помножена на 2 (два); п. 21.3.12. Договору порядок оплати процентів - згідно з пунктом 6 Договору.
Умови надання овердрафту 3: п. 21.4.1. Договору вид банківської послуги - Овердрафт; п. 21.4.2. Договору ліміт банківської послуги - 1 812 500,00 грн.; п. 21.4.6. Договору дата припинення чинності Лімітом банківської послуги - останній день 23.01.2024; п. 21.4.7. Договору Строк Траншу - 60 календарних днів; п. 21.4.8. Договору стандартний розмір процентної ставки - 15 % річних; п. 21.4.9. Договору Підвищений розмір процентної ставки в валюті UAN - а) діюча процентна ставка + (плюс) 2% річних, б) діюча процентна ставка помножена на 2 (два); п. 21.4.12. Договору порядок оплати процентів - згідно з пунктом 6 Договору.
Умови надання овердрафту 4: п. 21.5.1. Договору вид банківської послуги - Овердрафт; п. 21.5.2. Договору ліміт банківської послуги - 1 812 500,00 грн.; п. 21.5.6. Договору дата припинення чинності Лімітом банківської послуги - останній день 23.01.2024; п. 21.5.7. Договору Строк Траншу - 60 календарних днів; п. 21.5.8. Договору стандартний розмір процентної ставки - 15 % річних; п. 21.5.9. Договору Підвищений розмір процентної ставки в валюті UAN - а) діюча процентна ставка + (плюс) 2% річних, б) діюча процентна ставка помножена на 2 (два); п. 21.5.12. Договору порядок оплати процентів - згідно з пунктом 6 Договору.
Генеральний ліміт зобов`язань дорівнює 7 250 000,00грн (п.27.1. Договору).
Строк зобов`язань, Генеральний строк становить період з дати укладення договору до 23 січня 2024 року включно (п.27.2. Договору).
На виконання умов Договору Позивач надав Третій особі овердрафт у сумі 7  250  000,00 грн., що підтверджується виписками по рахункам. 
У порядку забезпечення виконання зобов`язань за Договором №СR23-15/300-2 від 24.01.2023 Банк (Позивач) з Відповідачем -1 (Поручитель), 24.01.2023 уклали Договір поруки №SR 23-18/300 (далі Договір № SR 23-18/300).
Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Договором №СR23-15/300-2 від 24.01.2023 Банк (Позивач) з Відповідачем -2 (Поручитель), 24.01.2023 уклали Договір поруки №SR 23-19/300 (далі Договір № SR 23-19/300, разом Договори поруки). 
Відповідно до розд. 3 Договорів поруки в силу поруки, створеної відповідно до умов Договору поруки, Поручитель поручається перед Банком за виконання Клієнтом (Третьою особою) Боргових зобов`язань.
Поручитель відповідає перед Банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) Боргових зобов`язань Клієнтом.
Порукою забезпечується виконання Боргових зобов`язань у повному обсязі.
Порука та солідарний обов`язок Поручителя перед Банком виникають з моменту укладення Договору поруки та є чинним протягом всього строку (терміну) дії Боргових зобов`язань.
У разі зміни, в тому числі збільшенні розміру Боргових зобов`язань Клієнта за Договором після укладення цього Договору поруки, виконання таких збільшених Боргових зобов`язань забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору поруки, а підписання Поручителем цього Договору поруки вважається попередньою згодою Поручителя на зміну умов Договору.
Укладенням цього Договору поруки Поручитель висловлює свою повну та цілковиту згоду на заміну Клієнта за Договором (переведенням боргу за Борговими зобов`язань) на будь-яку іншу особу в майбутньому у будь-який передбачений чинним законодавством України спосіб, в тому числі у випадку припинення (ліквідації чи реорганізації) Клієнта. Цим Поручитель заявляє, гарантує та погоджується забезпечувати виконання Боргових зобов`язань за Договором Клієнта, а також іншою особою (новим боржником) у випадку припинення (ліквідації чи реорганізації) Клієнта чи у випадку заміни Клієнта (переведенні боргу) у будь-який інший спосіб, передбачений чинним законодавством України. 
Відповідно до розд. 4 Договорів поруки Клієнт та Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що і Клієнт, в таких же порядку та строках, що і Клієнт.
Банк має право вимагати виконання Боргових зобов`язань частково або в повному обсязі як від Клієнта та Поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.
Банк, у разі одержання виконання Боргових зобов`язань Клієнтом та/або Поручителем не в повному обсязі, має право вимагати/отримати неодержані/невиконані Боргові зобов`язання від Клієнта та/або Поручителя. І Клієнт, і Поручитель залишаються зобов`язаними доти, доки Боргові зобов`язання не будуть виконані в повному обсязі.
Видача боргового документу за Договором поруки не передбачена. 
Строк дії Договору дорівнює Генеральному строку за обставини, що відсутній Випадок невиконання умов Договору. За обставини наявності Випадку невиконання умов Договору, Договір залишається чинним до тих пір, поки всі зобов`язання Клієнта перед Банком не будуть виконані в повному обсязі. Значення Генерального строку наведене в пункті 21 Договору поруки (розд. 7 Договорів поруки).
Поручитель зобов`язаний забезпечити належне виконання Боргових зобов`язань, як шляхом впливу на Клієнта, так і шляхом виконання Боргових зобов`язань згідно Договору поруки (абз. 1 розд. 14 Договорів поруки).
Виконання зобов`язань Клієнта. Вимога Банку. Цим Банк вимагає від Поручителя як солідарного боржника за Борговими зобов`язаннями виконувати Боргові зобов`язання в порядку та строки, передбачені Договором. Сторони підтверджують, що положення цього пункту є достатньою підставою для цілей здійснення Поручителем виконання Боргових зобов`язань згідно Договору без необхідності направлення Банком Поручителю будь-якої додаткової вимоги, так само як без необхідності наявності будь-якого порушення Договору (абз. 1 роз. 15 Договорів поруки).
Суперечки, спори та розбіжності в рамках Договору поруки підлягають вирішенню шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - шляхом розгляду в судах України.
Сторони наступним домовились, що до будь-яких вимог Банку до Поручителя буде застосовуватись строк позовної давності у 10 (десять) років з дати закінчення строку дії Договору поруки.
Право, яке регулює Догорів поруки і застосовується для його тлумачення, є матеріальне право України (розд. 18 Договорів поруки).
У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "ФОРТЕКС СТІЛ" взятих на себе зобов`язань за Договором №СR 23-15/300-2 від 24.01.2023, Позивач 28.06.2023 Відповідачам 1,2 направив повідомлення про порушення № 73-3-2/4615 від 28.06.2023, №73-3-2/4616 від 28.06.2023.
За даними Позивача, зазначені повідомлення залишені Відповідачами без відповіді та задоволення.
Ухвалою суду від 20.07.2023 прийнято заяву ТОВ "Політкан" про відкриття провадження у справі № 904/3822/23 про банкрутство ТОВ "ФОРТЕКС СТІЛ".
З огляду на умови Договорів поруки Позивач вважає наявним у нього права вимоги до Відповідачів як Поручителів, щодо погашення заборгованості за Договором №СR23-15/300-2 від 24.01.2023.
Наведене стало причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору в даній справі. 
Суд першої інстанції дійшов висновку що беручи до уваги порушення Відповідачами та Третьою особою договірних зобов`язань щодо повернення суми кредиту, те, що порука має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання, що особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки, що Відповідачами не надано належних та допустимих доказів виконання договірних зобов`язань за Договором № СR 23-15/300-2, вимоги Позивача про стягнення з Відповідачів солідарно боргу в розмірі 7  250 000,00 грн. – боргу по тілу кредиту та 946 948,73 грн. – боргу за відсотками - є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Позивач, з урахуванням заяви про виправлення описки у позовній заяві, просить стягнути солідарно з Відповідачів борг за Договором про надання банківських послуг №CR 23-15/300-2 від 24.01.2023 у сумі 8 196 948,73 грн., з яких: 7 250 000,00 грн. - борг за тілом кредиту; 946 948,73 грн. - борг за відсотками та судовий збір. 
Предметом доказування в справі є обставини, пов`язані з укладенням кредитного Договору №СR23-15/300-2 від 24.01.2023; виконання Позивачем та Третьою особою зобов`язань за ним, а також щодо наявності підстав для відповідальності Відповідачів, обґрунтованість стягуваних сум.
Відносини, що виникли між сторонами у справі, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст.509 ЦК України).
Частиною 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За приписами ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За   договором   поруки   поручитель   поручається   перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України). 
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі  порушення  боржником  зобов`язання,  забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.  Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.  Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.  
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
24.01.2023 Третя особа з Позивачем уклали Договір про надання банківських послуг № СR23-15/300-2, за розділом 3 якого Банк надає на вимогу Клієнта банківську послугу, а Клієнт приймає банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в Договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг Банку.
Овердрафт - кредитна лінія, що надається шляхом здійснення Банком оплати платіжного(их) документа(ів)/доручення(ь) Клієнта з Банківського рахунку понад наявний на такому рахунку Клієнта залишок грошових коштів (розд. 1 Договору).
Умови надання Овердрафту 1: п. 21.2.1. Договору вид банківської послуги - Овердрафт; п. 21.2.2. Договору ліміт банківської послуги - 1 812 500,00 грн.; п. 21.2.6. Договору дата припинення чинності Лімітом банківської послуги - останній день 23.01.2024; п. 21.2.7. Договору Строк Траншу - 60 календарних днів; п. 21.2.8. Договору стандартний розмір процентної ставки - 15 % річних; п. 21.2.9. Договору Підвищений розмір процентної ставки в валюті UAN - а) діюча процентна ставка + (плюс) 2% річних, б) діюча процентна ставка помножена на 2 (два); п. 21.2.12. Договору порядок оплати процентів - згідно з пунктом 6 Договору.
Умови надання Овердрафту 2: п. 21.3.1. Договору вид банківської послуги - Овердрафт; п. 21.3.2. Договору ліміт банківської послуги - 1 812 500,00 грн.; п. 21.3.6. Договору дата припинення чинності Лімітом банківської послуги - останній день 23.01.2024; п. 21.3.7. Договору Строк Траншу - 60 календарних днів; п. 21.3.8. Договору стандартний розмір процентної ставки - 15 % річних; п. 21.3.9. Договору Підвищений розмір процентної ставки в валюті UAN - а) діюча процентна ставка + (плюс) 2% річних, б) діюча процентна ставка помножена на 2 (два); п. 21.3.12. Договору порядок оплати процентів - згідно з пунктом 6 Договору.
Умови надання овердрафту 3: п. 21.4.1. Договору вид банківської послуги - Овердрафт; п. 21.4.2. Договору ліміт банківської послуги - 1 812 500,00 грн.; п. 21.4.6. Договору дата припинення чинності Лімітом банківської послуги - останній день 23.01.2024; п. 21.4.7. Договору Строк Траншу - 60 календарних днів; п. 21.4.8. Договору стандартний розмір процентної ставки - 15 % річних; п. 21.4.9. Договору Підвищений розмір процентної ставки в валюті UAN - а) діюча процентна ставка + (плюс) 2% річних, б) діюча процентна ставка помножена на 2 (два); п. 21.4.12. Договору порядок оплати процентів - згідно з пунктом 6 Договору.
Умови надання овердрафту 4: п. 21.5.1. Договору вид банківської послуги - Овердрафт; п. 21.5.2. Договору ліміт банківської послуги - 1 812 500,00 грн.; п. 21.5.6. Договору дата припинення чинності Лімітом банківської послуги - останній день 23.01.2024; п. 21.5.7. Договору Строк Траншу - 60 календарних днів; п. 21.5.8. Договору стандартний розмір процентної ставки - 15 % річних; п. 21.5.9. Договору Підвищений розмір процентної ставки в валюті UAN - а) діюча процентна ставка + (плюс) 2% річних, б) діюча процентна ставка помножена на 2 (два); п. 21.5.12. Договору порядок оплати процентів - згідно з пунктом 6 Договору.
Генеральний ліміт зобов`язань дорівнює 7 250 000,00 грн (п.27.1. Договору). 
Судом встановлено, що на виконання умов Договору Позивач надав Третій особі овердрафт у сумі 7  250  000,00 грн., що підтверджується виписками по рахункам. 
За даними Позивача, цифри, що додаються в кінці номеру Договору у виписках по рахунку - це номери дозволів на проведення банківських операцій, а не інші договори. У виписках з особового рахунку Позичальника відображено виконання Банком платіжних інструкцій. Саме виписки по рахунку підтверджують рух коштів, відповідно, виписки з особового рахунку є беззаперечним доказом наявності заборгованості Позичальника.
Доказів повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами Третя особа та Відповідачі не надали, доводів, наведених в обґрунтування позову не спростували.
Наявність боргу за Договором також підтверджується ухвалою суду від 25.10.2023 у справі № 904/3822/23, в якій визнано грошові вимоги Позивача до Третьої особи в сумі 5  368,00 грн. (судовий збір за подання заяви) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 40  248 572,78 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
У справі № 904/3822/23 встановлено наявність заборгованості Третьої особи перед Позивачем за спірним Договором. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про доведеність розміру заборгованості Третьої особи перед Позивачем за спірним кредитним договором. 
При цьому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи Відповідачів про те, що Банком не доведено надання кредиту у зазначеній сумі за спірним Договором, оскільки надані Позивачем виписки по рахункам не містять посилання на рух коштів саме за Договором № СR23-15/300-2 від 24.01.2023, у зв`язку з тим, що у міжнародній практиці овердрафт (ОВД) (англ. overdraft - понад заплановане, перевитрата) розглядають як один із інструментів банківського фінансування. По суті, це короткостроковий банківський кредит, який надають суб`єкту господарювання у випадку недостатності або відсутності коштів на його поточному рахунку.
За овердрафту позичальник може проводити необхідні платежі з поточного рахунка, навіть якщо їх сума перевищує залишок на рахунку. Досить подати до банку звичайне платіжне доручення на повну суму платежу, і банк перерахує суму, якої не вистачає, контрагентові підприємства за рахунок своїх коштів. Але в сумі, яка не перевищує встановленого ліміту.
Оплата платіжних документів здійснюється банком в автоматичному режимі. Позичальникові не потрібно щоразу звертатися до банку із письмовим проханням видати кредит (як це зазвичай робиться за поновлюваними кредитними лініями).
Відповідно, погашення овердрафту та процентів за користування овердрафтом також здійснюється банком автоматично за рахунок поточних надходжень на рахунок позичальника, без платіжних доручень позичальника. 
Наведеним вище доводиться безпідставність тверджень апелянта про те, що матеріали справи не містять будь-яких допустимих доказів, що ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ», як Клієнт за Договором Договору про надання банківських послуг № CR23-15/300-2 від 24.01.2023 після укладання даного договору звертався з письмовими заявами на адресу Банку про погодження використання та отримання грошових коштів передбачених овердрафтом. Наявність виключно банківських виписок, які по-перше сформовані самостійно позивачем не можуть бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості у ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ» за Договором про надання Банківських послуг № CR23-15/300-2 від 24.01.2023.
При цьому щодо оцінки банківських виписок як доказів, судом приймається до уваги наступне. 
За приписами п. п. З, 6 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1,2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до п. 43 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 р. N 75, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій.
Пунктом 57 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (далі - положення) зазначено, що інформація, яка міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Відповідно до п. 60-62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 75 від 04.07.2018, клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за N 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку.
Форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер клієнтського рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) сума вхідного залишку за рахунком; 7) код ID НБУ банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.
Відповідно до п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
З наведеного слідує, що банківські виписки, довідки з банків тощо, які формуються за наслідками виконаних операцій по особовому рахунку клієнта можуть бути належними доказами наявності заборгованості за господарськими операціями в розумінні ГПК України, за наявності у них відповідної інформації та реквізитів.
У даному випадку надані позивачем виписки по рахунку містять необхідні відомості, що не спростовано скаржником.
Більше того, судом враховується, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 на позовну заяву не містилося жодної незгоди або вказівки на відсутність доказів відносно правильності обрахунку заборгованості за відсотками за Договором про надання банківських послуг №CR 23-15/300-2 від 24.01.2023. У своєму відзиві відповідач-2 посилався на нібито не підтвердження факту видачі кредитних коштів, проте не ставив під сумнів правильність обрахунку заборгованості за відсотками, не надав контррозрахунку, як, власне, і не клопотав перед судом про необхідність витребування у АТ «ОТП Банк» будь-яких документів, що, на його думку, необхідні для проведення перевірки нарахувань. 
Посилання апелянта на відсутність виписок по рахунку щодо нарахування відсотків по кредиту спростовується матеріалами справи №904/5491/23 та змістом оскаржуваного рішення, в якому відображено дослідження та оцінка цих виписок. При цьому як вбачається з протоколів судових засідань у суді першої інстанції представником позивача надавалися відповіді на питання представника ОСОБА_1 відносно поданих доказів.
Щодо аргументів апеляційної скарги стосовно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року у справі №904/3822/23, апеляційний суд відзначає таке.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2023 у справі №904/3822/23 про банкрутство ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ» встановлено факт виконання АТ «ОТП Банк» зобов`язань, передбачених, крім інших, Договором про надання банківських послуг №CR 23-15/300-2 від 24.01.2023 з надання банківських послуг та встановлено наявність заборгованості ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ», крім інших, за Договором про надання банківських послуг №CR 23-15/300-2 від 24.01.2023. 
Цією ж ухвалою визнано кредиторські вимоги Банку до ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ» в повному обсязі в сумі 40 248 572,78 грн., до складу яких увійшла і заборгованість за Договором про надання банківських послуг №CR 23-15/300-2 від 24.01.2023 в сумі 8 196 948,73 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 250 000,00 грн. та заборгованості щодо сплати відсотків в розмірі 946 948,73 грн. 
Зі змісту ухвали вбачається, що встановлена судом заборгованість ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ» у справі №904/3822/23 є ідентичною тій сумі, що заявлена АТ «ОТП Банк» в рамках справи №904/5491/23 про стягнення заборгованості з поручителів.
Частиною 4 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. 
У випадках, передбачених цим Кодексом або Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", судовий розгляд закінчується постановленням ухвали, прийняттям постанови чи видачею судового наказу. 
Таким чином, факт отримання коштів та наявність заборгованості за Договором про надання банківських послуг №CR 23-15/300-2 від 24.01.2023 є встановленим судовим рішенням, що набрало чинності та повторному доведенню не підлягає.
Колегія суддів зважає на те, що відповідно до п. 4 Договору поруки №SR 23-19/300 від 24.01.2023, Клієнт і Поручитель оповідають перед Банком як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що і Клієнт, в таких же порядку та строках, що і Клієнт.
Банк має право вимагати виконання Боргових зобов`язань частково або в повному обсязі як від Клієнта та Поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.
Банк в разі одержання виконання Боргових зобов`язань Клієнтом та/або Поручителем не в повному обсязі, має право вимагати/отримати неодержані/невиконані Боргові зобов`язання від Клієнта та/або Поручителя. І Клієнт, і Поручитель залишаються зобов`язаними доти, доки Боргові зобов`язання не будуть виконанні в повному обсязі.
Пунктом 14 визначено, що Поручитель зобов`язаний забезпечити належне виконання боргових зобов`язань, як шляхом впливу на клієнта, так і шляхом виконання Боргових зобов`язань згідно Договору поруки.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України).
Договором про надання банківських послуг та Договорами поруки передбачено права Кредитора щодо звернення із вимогами щодо належного виконання боргових зобов`язань.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018 N 2478-VIII (далі - Закон N 2478-VIII) частина 4 ст. 554 ЦК України викладена в новій редакції, згідно з положеннями якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не становлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного .пов`язання не пред`явить позову до поручителя.
З огляду на викладені приписи, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.
Крім того, згідно з частиною 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.
ОСОБА_1 не надав суду доказів, що кредиторські вимоги АТ «ОТП Банк», які були визнані Господарським судом Дніпропетровської області в рамках справи №904/3822/23 про банкрутство, були погашені повністю або ж хоча б частково.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 559 ЦК України ліквідація боржника - юридичної - особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.
Таким чином, твердження апелянта про неможливість звернення із відповідними позовними вимогами до поручителів (через звернення із кредиторськими вимогами до позичальника в рамках провадження у справі про банкрутство) є таким, що не узгоджується з чинним законодавством України.
Що ж до оцінки Договорів поруки, які укладені між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 / ОСОБА_2 (з кожним окремо), то суд акцентує увагу на тому, що і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 поручилися перед Банком за виконання зобов`язання ТОВ «ФОРТЕКС СТІЛ», що випливає з договору про надання банківських послуг №CR 23-15/300-2 від 24.01.2023, а відповідно до ч. 3 ст. 554 ЦК України відповідачі є солідарними боржниками і відповідають перед Банком солідарно.
Позиція відповідача-2 ґрунтується на застарілій редакції статті 554 ЦК України, яка не враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 №2478-VIII, який введений в дію 04.02.2019, частина 3 статті 554 ЦК України була викладена в новій редакції - особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. 
Договорами поруки не обумовлено іншого порядку відповідальності перед кредитором, ніж передбачено ч.3 ст. 554 ЦК України (в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018).
За цих обставин судом визнають безпідставними й відповідні заперечення скаржника щодо солідарної відповідальності поручителів.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.01.2018 у справі № 907/425/16, то варто зазначити, що предметом розгляду у справі № 907/425/16 є вимога Банку про стягнення заборгованості по простроченому кредиту з кожного з відповідачів. Тобто, у даній справі вирішувалось питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з кожного з відповідачів боргу: за простроченим кредитом за Кредитним договором, за простроченими процентами; за строковими нарахованими процентами; за простроченою комісією, а також пені, 3% річних, нарахованих на зазначені суми боргу. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.05.2017, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.08.2017, позов задоволено повністю.
Однак, постановою Верховного Суду у справі № 907/425/16 рішення та постанову було змінено, стягнуто на користь Банку в солідарному порядку з боржника і поручителів. 
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (див. постанови 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16).
Велика Палата Верховного Суду розглядає під судовими рішеннями в подібних правовідносинах такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. постанови від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).
Справи № 904/5493/23 та № 907/425/16 не є подібними а ні за фактичними обставинами, а ні за матеріально-правовим регулюванням з урахуванням динаміки змін законодавства на момент виникнення спірних правовідносин.
З огляду на усе вищевказане, колегія суддів відхиляє аргументи апелянта як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їх належну правову оцінку.
Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі № 904/5491/23.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на її заявника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі № 904/5491/23 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі №904/5491/23 залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на  ОСОБА_1 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 21.04.2025

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко