ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
29 квітня 2025 року
м. Харків
справа № 619/2104/24
провадження № 22-ц/818/877/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Курила О.М., Тичкової О.Ю.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментівза апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 — адвоката Чепенка Олега Івановича на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Нечипоренко І.М.,-
в с т а н о в и в:
У березні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментіву розмірі 56766,00 грн .
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 56766,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1211,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2 адвокат Чепенко Олег Івановичпросить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховані обставини, що мають значення для вирішення справи та підтверджують відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується матеріалами справи. Вказує, що апелянтом повністю погашено заборгованість по аліментах, дитина досягла повноліття, тому може особисто звернутися до суду. Відповідач проходить військову службу. Крім того, закінчився строк позовної давності, так як донька відповідача досягла повноліття. Таким чином, суд першої інстанції на викладене вище уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував обов`язків по сплаті аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів про відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам або відсутності в нього заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем. Ураховуючи, що постанова державного виконавця Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУЮ від 22.02.2024 року, якою накладено штраф на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 56766,00 грн, не скасована, розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржений, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки пеню в розмірі 56766,00 грн.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2004 року по 07 листопада 2008 року.
Від спільного проживання сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27.11.2008 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів до повноліття дитини на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зворот а.с. 18, 21).
31.07.2013 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_6 », який було розірвано 25.09.2018 року ( а.с.14).
ОСОБА_7 зареєструвала шлюб 15.10.2021 року та змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 31).
Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного державним виконавцем Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУЮ 22.02.2024 року убачається, що станом на 08.01.2023 року (досягнення дитиною повноліття) сукупний розмір заборгованості становить 177879,01 грн, з урахуванням сплати боржником за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року у розмірі 48000,00 грн. 
Державним виконавцем 20.02.2024 року стягнуто на користь стягувача 16347,01 грн. Заборгованість зі сплати аліментів становить 113532,00 грн (а.с.20).
Постановою державного виконавця Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУЮ від 22.02.2024 року, на підставі ч. 14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, на ОСОБА_2 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 56766,00 грн (зворот а.с. 16).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 17.07.2004 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16.11.2007 року шлюб розірвано та рішенням того ж суду від 27.11.2008 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, про що 24.02.2009 року був виданий виконавчий лист. Станом на 18.06.2021 року у відповідача була заборгованість по сплаті аліментів у сумі 11648,21 грн. Наразі виконавчий лист перебуває у провадженні Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУЮ, ВП №55791647. Відповідач не сплачував аліменти з 2009 року та станом на 01.04.2019 року заборгованість зі сплати аліментів становила 52437,92 грн. Станом на дату досягнення донькою повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 сукупний розмір заборгованості складав 177879,01 грн. За період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року відповідачем частково була сплачена заборгованість у сумі 48000,00 грн. Державним виконавцем 20.02.2024 року додатково було стягнуто з відповідача на користь позивача 16347,01 грн. Загальна заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 113535,00 грн. У рамках ВП №55791647 державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу від 22.02.2024 року, якою накладено на відповідача штраф у розмірі 56766,00 грн. Враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, максимальний розмір неустойки (пені), який може бути стягнуто з відповідача складає 56766,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), "В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини" (далі за текстом – Конвенція).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, "Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів".
Відповідно до ст. 18 Конвенції, "Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини".
Частиною 7 ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
Стаття 196 СК України передбачено відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України (далі за текстом – СК України), розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який було долучено до позовної заяви представником позивача ОСОБА_1 убачається, що станом на 08.01.2023 року (досягнення дитиною повноліття) сукупний розмір заборгованості становить 177879,01 грн, з урахуванням сплати боржником за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року у розмірі 48000,00 грн. Державним виконавцем 20.02.2024 року стягнуто на користь стягувача 16347,01 грн. Заборгованість зі сплати аліментів становила 113532,00 грн (а.с.20). 
Матеріали справи не містять доказів, що стороною відповідача був оскаржений розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем. 
Відповідних даних щодо незгоди з наданим розрахунком заборгованості по сплаті аліментів або власного розрахунку, ОСОБА_2 надано не було.
Крім того, постановою державного виконавця Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУЮ від 22.02.2024 року, на підставі ч. 14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, на ОСОБА_2 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 56766,00 грн (зворот а.с. 16).
На час звернення до суду із позовом пеня (неустойка) за прострочення сплати аліментів становить 125 443,09 грн(а.с.19 зворот).
В позовній заяві представник позивача зазначив, що з урахуванням ст. 196 СК України та ч. 14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» просить стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 56 766,00 грн, що є не більше 100 відсотків розміру заборгованості по сплаті аліментів та з вирахуванням нарахованого виконавцем Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУЮ від 22.02.2024 року штрафу на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.
Сімейне законодавство містить презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Така позиція суду міститься у Постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року по справі №362/4462/16-ц.
Матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що відповідач сплачував аліменти на користь позивача в повному обсязі. Відповідачем не спростований розрахунок заборгованості державного виконавця по аліментам та розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, наданий представником позивача.
На час звернення до суду із даним позовом заборгованість не погашена.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач будучи обізнаним про свій обов`язок сплачувати аліменти, не вжив достатніх заходів для виконання такого обов`язку, сплачував аліменти не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів.
Той факт, що після ухвалення судом рішення відповідач погасив заборгованість у повному обсязі, не спростовує висновок суду про наявність підстав для стягнення пені.
Оскільки заборгованість по аліментам сталася саме з вини відповідача, то позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню.
Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавством встановлено розмір пені у розмірі 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня – за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць помножити на кількість днів заборгованості та помножити на 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16.
Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року.
В постанові від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn) де:
p – загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується Позивачем на момент пред`явлення позову);
A1 – нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 – кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 – нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2 – кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An – нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Розрахунок, у разі часткової сплати аліментів, проводиться за формулою:
p = (A – С) х В х1%, де
- p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
- А - нарахована сума аліментів за місяць;
- С - часткова сума сплачених аліментів;
- В - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за місяць.
Суд правильно обрахував розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів.
Разом з тим, відповідно до ст. 196 СК України та ч. 14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 56 766,00 грн, що є не більше 100 відсотків розміру заборгованості по сплаті аліментів та з вирахуванням нарахованого виконавцем Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУЮ від 22.02.2024 року штрафу на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.
Оскільки судом виявлено порушене право позивачки щодо сплати аліментів на утримання дитини, яке підлягає захисту, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача (боржника) неустойки по заборгованості за прострочення сплати аліментів згідно ч. 1 ст. 196 СК України в розмірі 100 % заборгованості 56 766,00 грн та з урахуванням вимог ч. 14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» із вирахуванням нарахованого виконавцем Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУЮ від 22.02.2024 року штрафу на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментіврозмірі 56 766,00 грн від загальної суми заборгованості - 113 532,00 грн.
Відповідно до статті 20 СК України до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується.
Щодо посилання апелянта на той факт, що він є військовослужбовцем і залучений до сил по відбиттю російської агресії проти України, судова колегія зазначає наступне.
Постановою кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 122 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146» встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.
Таким чином, військовослужбовці сплачують аліменти на загальних засадах та з усіх видів грошового забезпечення.
Якщо платник аліментів ігнорує свій обов`язок та не виконує рішення суду, усі види відповідальності є застосовними для нього (пеня, штраф, адміністративна, кримінальна відповідальність, тощо).
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що доходи відповідача свідчать про матеріальну можливість належним чином виконувати аліментні зобов`язання на утримання доньки ОСОБА_5 , а також той факт, що інших осіб на його утриманні також немає, тому судова колегія доходить висновку про безпідставність посилання відповідача, що дана заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин.
Доказів відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про можливість звернення до суду з такими вимогами доньки, яка досягла повноліття, не спростовують право особи, на користь якої стягнуто аліменти (позивачки), подати відповідний позов.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 — адвоката Чепенка Олега Івановича - залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                         О.В. Маміна
Судді:                                                                 О.М. Курило
       О.Ю. Тичкова