ПОСТАНОВА                                            
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 461/10178/21
провадження № 61-5780св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Пророка В. В., Сердюк В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа- Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», 
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Геш Іван Юрійович, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року, додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року в складі судді Волоско І. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року в складі колегії суддів Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників, визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 ,                                         ОСОБА_3 , третя особа -  Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» (далі - ЛКП «Старий Львів»), про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників, визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії.
 
Позов мотивовано тим, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
 
27 жовтня 2021 року відбулися збори співвласників багатоквартирного будинку, на яких було обрано головою зборів ОСОБА_2 , а секретарем зборів -                             ОСОБА_3 . Крім того, на зборах було визначено форму управління будинком (через управителя ЛКП «Старий Львів») та погоджено і укладено з управителем договір з управління будинком.
 
Позивач зазначав, що договір з управління будинком порушує його права, оскільки зріс тариф, який він повинен сплачувати на обслуговування будинку. Однак позивач був позбавлений права брати участь в обговоренні і вирішенні цього питання, оскільки не був повідомлений про проведення зборів співвласників.
 
У зв`язку з чим ОСОБА_1 просив суд:
- визнати недійсними збори співвласників будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року;
- скасувати протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року;
- визнати договір від 23 жовтня 2021 pоку № 259, укладений між ЛКП «Старий Львів» в особі директора Білоуса О. І. та уповноваженою від буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , недійсним;
- зобов`язати ЛКП «Старий Львів» відновити тариф на послуги з обслуговування будинку АДРЕСА_1 до розміру, що діяв станом на 01 вересня 2021 року;
- зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 компенсувати на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 17 500,00 грн, витрачені ним згідно з договором про надання правової допомоги від 05 грудня 2021 року, додатками 2, 3 до цього договору, акта приймання-передання (надання) послуг від 07 грудня 2021 року № 1.

 
 
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
 
Галицький районний суд м. Львова рішенням від 21 березня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не надав доказів того, що він звертався до відповідачів щодо їх членства в ініціативній групі. Крім того, суд зазначив, що чинним законодавством не передбачений обов`язок та порядок складання протоколу щодо створення ініціативної групи з проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку, які просив позивач. Висновок позивача про те, що відсутність протоколу про створення ініціативної групи є підставою для скасування протоколу зборів, не ґрунтується на нормах законодавства та є безпідставним.
 
Також суд не взяв до уваги доводи позивача про неповідомлення інших співвласників будинку та управління комунальної власності міста, якому належать нежитлові приміщення у будинку, про проведення загальних зборів, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами. 
 
Суд зазначив, що на зборах правомірно обрано управителем ЛКП «Старий Львів» та укладено і підписано із ним договір, оскільки за такі рішення проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, що відповідає нормам частини другої статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
 
Договір з управління багатоквартирним будинком був укладений відповідно до протоколу зборів від 27 жовтня 2021 року, при цьому сам договір датований 28 жовтня 2021 року, що свідчить про те, що ОСОБА_2 підписувала договір, діючи на підставі рішення зборів від 27 жовтня 2021 року. Протоколом зборів багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня                      2021 року підтверджено волевиявлення більшості співвласників квартир та нежитлових приміщень щодо обрання управителем ЛКП «Старий Львів» та укладення з ним договору з управління цим будинком. 
 
Закон та інші нормативні акти не передбачають скасування протоколу зборів співвласників та визнання недійсним договору, який укладений на підставі такого протоколу у разі, якщо більшість співвласників висловили та закріпили своє рішення відповідно до частини шостої статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а окремий співвласник або частина співвласників з тих чи інших причин не брали участі у зборах, або ж відмовилися від підпису в протоколі, за умови, що за прийняте рішення проголосувало власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.
 
Позивач як одну із підстав свого звернення до суду зазначав про те, що внаслідок обрання управителем ЛКП «Старий Львів» та укладення з ним договору з управління цим будинком тариф на обслуговування будинку виріс орієнтовно на 60 %. Вимога про визнання недійсним договору від 28 жовтня 2021 року № 259, укладеного між ЛКП «Старий Львів» в особі директора Білоуса О. І. та уповноваженою від буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , може бути предметом іншого спору - між ОСОБА_1 та сторонами вказаного договору, а саме ОСОБА_2 та ЛКП «Старий Львів», якого позивач не залучав до участі у справі як співвідповідача. Факти, наведені ОСОБА_1 у позовній заяві, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Додатковим рішення від 13 квітня 2022 року Галицький районний суд м. Львова стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 050,00 грн. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 050,00 грн.
 
Стягуючи з позивача на користь відповідачів витрати на правову допомогу, суд першої інстанції керувався тим, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг (зустрічі з клієнтами, вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства і судової практики, формування правової позиції, підготовка процесуальних документів у справі (відзив, заперечення на відзив, клопотання), у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. 
 
Львівський апеляційний суд постановою від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року скасував.
 
Провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ЛКП «Старий Львів», про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників закрив.

У частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ЛКП «Старий Львів», про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
 
Роз`яснив ОСОБА_1 , що розгляд позовних вимог про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників віднесено до юрисдикції господарського суду.
 
Закриваючи провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників, апеляційний суд керувався тим, що спори про визнання недійсними рішень вищого органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних з управлінням такою особою, між суб`єктом некомерційного господарювання та одним з його засновників (членом) належать до господарської юрисдикції відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України, враховуючи характер правовідносин, які є предметом такого спору (щодо визнання недійсним рішення вищого органу управління такої юридичної особи, прийнятого в межах його виключної компетенції). Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю юридичної особи, а тому підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. 
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії, апеляційний суд керувався тим, що позивач не залучив до участі у справі як відповідача ЛКП «Старий Львів» за вказаними вимогами, який є стороною договору від 23 жовтня 2021 року № 259, на права та інтереси якого впливатиме рішення у цій справі.
 
У зв`язку з тим, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог, то апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування і додаткового рішення, яким вирішено питання про стягнення судових витрат.
 
Верховний Суд постановою від 08 листопада 2023 року касаційну скаргу                     ОСОБА_2 задовольнив частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2023 року в частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ЛКП «Старий Львів», про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників та в частині скасування додаткового рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанову Верховного Суду мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не врахував те, що:
- необхідно розмежовувати спори співвласника багатоквартирного будинку в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, спори щодо порядку створення, реєстрації, діяльності і ліквідації юридичної особи (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та спори співвласника багатоквартирного будинку з іншими співвласниками, якщо рішення щодо майна багатоквартирного будинку прийнято зборами співвласників багатоквартирного будинку на підставі Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»;
- учасниками зборів співвласників багатоквартирного будинку були лише фізичні особи та спірні відносини не стосуються порядку створення, реєстрації, діяльності і ліквідації юридичної особи (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), а тому висновки апеляційного суду про віднесення спору в частині позовних вимог про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників до юрисдикції господарських судів є необґрунтовані. 
 
Оскільки позовні вимоги про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, то касаційний суд дійшов висновку, що скасування апеляційним судом додаткового рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання про розподіл судових витрат, є передчасним.
 
Під час нового розгляду Львівський апеляційний суд постановою від 29 лютого                    2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними зборів співвласників будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року недійсним та  скасування протоколу зборів співвласників будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року залишив без змін.
 
Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року залишив без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши про те, що висновок суду про те, що протоколом зборів багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року підтверджено волевиявлення більшості співвласників квартир та нежитлових приміщень щодо обрання управителем ЛКП «Старий Львів» та укладення з ним договору з управління цим будинком, є правильними та обґрунтованими. Закон та інші нормативні акти не передбачають скасування протоколу зборів співвласників та визнання недійсним договору, який укладений на підставі такого протоколу зборів у разі, якщо більшість співвласників висловили та закріпили своє рішення відповідно до частини шостої статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а окремий співвласник або частина співвласників з тих чи інших причин не брали участі у зборах, або ж відмовилися від підпису в протоколі, за умови, що за прийняте рішення проголосувало власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.Врахувавши зазначене, апеляційний суд вважав обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що факти, наведені ОСОБА_1 у позовній заяві, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами і що недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
20 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Геш І. Ю., через систему «Електронний суд» подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання зборів співвласників недійсними, скасування протоколу зборів співвласників, додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги у повному обсязі.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а також суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права (частини третю та четверту статтю 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку») без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2022 року в справі № 908/2927/21,                       від 13 вересня 2023 року в справі № 910/1255/22, від 12 липня 2023 року в справі                      № 906/907/21, від 01 червня 2023 року в справі № 914/596/22, від 15 жовтня 2020 року в справі № 922/2575/19, від 12 червня 2023 року в справі № 690/638/21, від 06 лютого 2020 року в справі № 906/307/19, від 02 травня 2018 року в справі № 910/807/17, від 05 травня 2020 року у справі № 916/1996/19, від 11 грудня 2019 року у справі                                    № 916/2584/18, від 04 травня 2023 року у справі № 911/3656/20. 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що 27 жовтня 2021 року в будинку АДРЕСА_1 невідомі особи без створення ініціативної групи та без повідомлення позивача та інших співвласників цього будинку скликали та провели загальні збори співвласників багатоквартирного будинку, на яких визначено форму управління багатоквартирним будинком через управителя ЛКП «Старий Львів» та погоджено умови договору на обслуговування цього будинку, чим порушено право позивача як співвласника цього будинку. 
 
Факти відсутності створення ініціативної групи, відсутності належного повідомлення позивача про скликання загальних зборів співвласників будинку та ознайомлення прийнятими на цих зборах рішеннями, а також відсутності позивача чи його представника на зборах співвласників будинку не спростовуються матеріалами справи та рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Крім того, суди не врахували те, що, крім житлових приміщень загальною площею 499,76 кв. м, які розташовані в будинку, цей будинок має ще 166 кв. м нежитлових приміщень. Тому загальна площа приміщень становить 665,76 кв. м, що свідчить про те, що загальні збори співвласників будинку проведені за відсутності кворуму, оскільки участь у зборах та голосуванні з питань порядку денного відповідно до протоколу зборів взяли співвласники квартир, загальна площа яких становить 289,60 кв. м із 332,88 кв. м необхідних, що відповідає 43,5 % від загальної площі житлових та нежитлових приміщень у спірному будинку.
 
Звертає увагу на те, що суди не встановили:
 
- чи створювалась ініціативна група для підготовки скликання і проведення загальних зборів співвласників будинку АДРЕСА_1 ;
- чи повідомлений позивач та інші співвласники будинку про скликання зборів з визначенням дати і місця їх проведення, а також про прийняті на цих зборах рішення відповідно до законодавства; 
- чи було оголошення про дату, місце, час, порядок денний зборів співвласників будинку розміщене в загальнодоступному місці біля кожного під`їзду будинку;
- чи відбулися  збори співвласників будинку за наявності кворуму, хто брав участь у зборах;
- яка частка власності від загальної площі житлових та нежитлових приміщень належить співвласникам, підписи яких поставлені в оскаржуваному протоколі зборів співвласників будинку від 27 жовтня 2021 року.
 
Також звертає увагу на порушення судами норм процесуального права, а саме: 
- суд першої інстанції безпідставно залишив без розгляду заяву позивача про виклик відповідачів як свідків;
- суди не дослідили надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, зокрема лист Управління комунальної власності м. Львова;
- не врахували те, що відповідачі визнали факт того, що інформація, зазначена на сторінці 1 протоколу, не відповідає дійсності.
 
Щодо порушення норм процесуального права під час ухвалення додаткового рішення суду першої інстанції зазначав, що суд розглянув заяву відповідачів про стягнення судових витрат на правову допомогу за відсутності позивача, без повідомлення його про розгляд такої заяви. Також звертає увагу на те, що суд не врахував те, що до  закінчення судових дебатів відповідачі не подавали жодних доказів про понесені витрати на правову допомогу і не робили про це відповідної заяви, чим порушили норми частини восьмої статті 141 ЦПК України.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою від 24 травня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Галицького районного суду м. Львова.
 
Справа надійшла до Верховного Суду у липні 2024 року.
 
Ухвалою від 05 травня 2025 року Верховний Суд призначив справу до розгляду.
 
Доводи інших учасників справи
 
У червні 2024 року адвокат ОСОБА_3. Данкевич О. І. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
 
Фактичні обставини, з`ясовані судами
 
Позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 70).
 
27 жовтня 2021 року відбулися збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом (т. 1, а. с. 9, 10).
Відповідно до протоколу від 27 жовтня 2021 року на зборах співвласників було прийнято:
- рішення про обрання голови та секретаря зборів, згідно з якими обрано головою зборів ОСОБА_2 , а секретарем зборів - Сахарову О. П.;
- рішення про визначення форми управління будинком та обрання його управителя, згідно з якими визначено форму управління будинком через управителя ЛКП «Старий Львів», з яким вирішено укласти договір на управління на один рік;
- рішення про погодження умов договору на обслуговування та обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників для представлення їхніх інтересів в органах державної влади, інших установах та організаціях, комунальних і приватних підприємствах, а також на подання протоколу на зберігання у відповідний орган місцевого самоврядування, згідно з яким вирішено уповноважити управителя ЛКП «Старий Львів» подати цей протокол на зберігання до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради.
 
На зборах визначено форму управління будинком - через управителя ЛКП «Старий Львів» та погоджено і укладено з ним договір з управління будинком.
 
За обрання управителем ЛКП «Старий Львів» та укладення і підписання договору проголосували співвласники квартир та нежитлових приміщень, площа яких становить 289,60 кв. м, тобто 57,94 відсотків від загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень, яка становить 499,76 кв. м.
 
На підставі укладеного із співвласниками будинку договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 28 жовтня 2021 року за № 259 ЛКП «Старий Львів» надає послуги співвласникам житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .
 
Договір з управління багатоквартирним будинком укладено згідно з протоколом зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень,  обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення  касаційної скарги з огляду на таке.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
 
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.                        У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження                          № 12-30гс21)).
 
Предметом цього позову є визнання зборів співвласників будинку недійсними та скасування протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку.
 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на порушення порядку скликання установчих зборів за відсутності створення ініціативної групи, на порушення порядку повідомлення позивача про скликання установчих зборів та про прийняті на цих зборах рішення, за відсутності кворуму.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є належним, однак не вбачав підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами підстав, на які він посилається.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, однак не погоджується з мотивами такої відмови з огляду на таке.
 
Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК України).
 
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені та регулюються Законом України від 14 травня 2015 року                           № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. 
 
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю. 
 
Згідно з частинами першою та другою статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем, визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком. 
 
Рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування («за», «проти», «утримався»), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики. У протоколі обов`язково зазначається така інформація про співвласників (їх представників), які взяли участь у зборах співвласників: прізвище, ім`я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ, що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представника) (частина сьома статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
 
Рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку може бути оскаржено в судовому порядку співвласником шляхом пред`явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси такого співвласника.
 
За своєю правовою природою рішення загальних зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційно письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі                                       № 904/9431/15, від 24 квітня 2019 року у справі № 914/921/18, від 08 грудня 2020 року 
у справі № 922/1633/18, від 19 жовтня 2023 року у справі № 914/1370/22,                                          від 02 листопада 2023 року у справі № 918/919/22.
 
Чинне законодавство не передбачає одночасного визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів товариства. За своєю правовою суттю «визнання рішення недійсним» та «скасування рішення» є альтернативними, оскільки мають різні правові наслідки, зокрема, через різницю у часі дії такого акта (рішення). Наслідки скасування рішення не тотожні правовим наслідкам його недійсності. Визнання недійсним означає, що воно не створює правових наслідків з моменту його прийняття. Скасування означає втрату чинності на майбутнє. Скасування рішення означає, що воно скасовується з дати прийняття рішення про скасування (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі                                              № 916/2386/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/715/17, від 14 вересня                        2022 року у справі № 909/298/21, від 12 липня 2023 року у справі № 924/641/20.
 
Відповідно до судової практики у судовому порядку недійсним може бути визнано рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи, рішення зборів ОСББ, а не протокол загальних зборів, оскільки протокол є документом, який фіксує лише факт прийняття рішення загальними зборами. 
 
Також неналежними способами захисту порушених прав є позовні вимоги про визнання недійсними зборів співвласників та скасування протоколу загальних зборів, оскільки у судовому порядку недійсним може бути визнано саме рішення загальних зборів.
 
Водночас, як зазначено у позовній заяві, позивач ставить вимоги:
 
- визнати недійсними збори співвласників будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року;
- скасувати протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови від 23 листопада 2021 року у справі                    № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)).
 
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16                      (пункт 77), від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (пункт 52), від 15 вересня 2022 року в справі                                  № 910/12525/20 (пункт 148)).
 
Враховуючи зазначене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту, в позові слід відмовити саме з цих підстав.
 
При цьому ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2021 року.
 
Враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними зборів та скасування протоколу, проте помилилися щодо мотивів такої відмови, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні з викладенням їх мотивувальних частин у редакції цієї постанови.
 
Щодо оскарження позивачем додаткового рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат
 
Оскаржуючи додаткове рішення суду першої інстанції, позивач посилався на те, що суд розглянув заяву відповідачів про стягнення судових витрат на правову допомогу за відсутності позивача, без повідомлення його про розгляд такої заяви. Також звертав увагу на те, що суд не врахував те, що до  закінчення судових дебатів відповідачі не подавали жодних доказів про понесені витрати на правову допомогу і не робили про це відповідної заяви, чим порушили норми частини восьмої статті 141 ЦПК України.
 
Колегія суддів відхиляє такі доводи касаційної скарги з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
У частинах першій-третій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою щодо суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
 
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Як відомо з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат відповідачів на правову допомогу.
 
Рішенням від 21 березня 2022 року Галицький районний суд м. Львова відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
 
08 квітня 2022 року представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Данкевич О. І. подала до суду заяву, в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 100,00 грн.
Додатковим рішенням від 13 квітня 2022 року Галицький районний суд м. Львова заяву задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 050,00 грн. Стягнув з ОСОБА_1 на користь                       ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 050,00 грн.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Галицького районного суду                    м. Львова та додаткове рішення цього суду, ОСОБА_1 не посилався на те, що суд першої інстанції розглянув заяву відповідачів про стягнення судових витрат на правову допомогу за його відсутності, без повідомлення його про розгляд такої заяви. Також не посилався й на інші підставі, які, на його думку, суд першої інстанції не врахував під час розподілу судових витрат на правову допомогу, тому суд апеляційної інстанції судове рішення з цих підстав не переглядав, пов`язані з такими підставами обставини не з`ясовував, тобто і повноважень для скасування рішення з цих підстав не мав.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Оскільки суд касаційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції лише після його апеляційного перегляду і тільки у переглянутій частині, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час ухвалення додаткового рішення про стягнення з нього на користь відповідачів витрат на правову допомогу колегія суддів Верховного Суду не приймає як такі, що межами касаційного перегляду справи не охоплюються.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення  частково прийняті з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково,  рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови, а в іншій частині залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гешом Іваном Юрійовичем, задовольнити частково.
 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року в частині вирішення вимог про  визнання недійсними зборів співвласників будинку та скасування протоколу зборів змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
 
В іншій частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року залишити без змін.
 
Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                    Є. В. Петров
 
Судді                                                                                     А. І. Грушицький 
                                                                                              
І. В. Литвиненко 
                                                                                              
В. В. Пророк
 
В. В. Сердюк