КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

Апеляційне провадження                                                     
№33/824/1555/2025
 
П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

            19 березня 2025 року                                                                 місто Київ
                                                                                           справа № 357/16833/24
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника -адвоката Маліцького Олега Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -
 
      В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник -адвокат Маліцький О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року скасувати, а провадження по справі закрити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ст. 8 п.5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року де зазначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні пропозиції, що стосуються водіння під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з водінням транспортного засобу. У всіх випадках, максимальний рівень вмісту алкоголю в крові відповідно до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр повітря, що видихається.
Вказував, що мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`ніння згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. На літр видихуваного повітря, що становить згідно таблиці перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і видихуваному повітрі 0,5 проміле.
У судове засідання апеляційного суду, призначене на 19 березня 2025 року о 11.20 год., особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Малініцький О.О. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
А відтак, суд апеляційної інстанції вважає неявку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Малініцького О.О., який діє в його інтересах такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи та вважає можливим розглядати справу у його відсутність.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Пунктом 2.9.а ПДР України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №162917, 31 жовтня 2024 року о 09:02 год. в м. Біла Церква по вулиці Івана Кожедуба, 151, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager7510 ARND 0046, проба позитивна 0,24 % (проміле), тест номер 650. Водій з результатами огляду згоден, від проходження огляду в медичному закладі в лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме: 
даними, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 31 жовтня 2024 року серії ЕПР1 №162917;
даними проведеного тесту за допомогою приладу DRAGER ALCOTEST 7510, за результатами якого у   ОСОБА_1 виявлено наявність алкоголю в розмірі 0,24%;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31 жовтня 2024 року;
актом огляду на стан cп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів;
розпискою ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , водійське посвідчення НОМЕР_2 , категорії В, відповідно до якої він забирає автомобіль Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 та зобов'язується доставити його за адресою с. Озерна, вулиця Виноградна, 11, а водія не допускати (не передавати) до керування ним;
рапортом поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП рядового поліції Панченка П.О. від 31 жовтня 2024 року встановлено, що під час несення служби 31 жовтня 2024 року в складі наряду Вулкан 0151, старший лейтенант Іваніцький Д.О. , рядовий Панченко П.О. о 09 год. 02 хв. за адресою: місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, 151, було виявлено та згідно ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» зупинено транспортний засіб Daewoo Lanos д.н.з.        НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спілкування з вказаним водієм були виявлені явні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. В зв'язку з виявленими ознаками, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alcotest 7510 ARND 0046, тест 650, проба позитивна 0,24 %. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку у найближчому медичному закладі у лікаря-нарколога водій відмовився. Відносно водія ОСОБА_1 , 28 січня 1986 року було складено протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, п.2.9а ПДР України, серії ЕПР1 №162917 від 31 жовтня 2024 року. Транспортний засіб було передано під розписку тверезому водію. Подія зафіксована на БК « Motorolla» 477056, 286168;
відеозаписом з бодікамери.
Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`ніння згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. на літр видихуваного повітря, що становить згідно таблиці перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і видихуваному повітрі 0,5 проміле, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
У статті 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, міститься норма про те, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
Проте, Конвенція не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,5 ‰ у повітрі, що видихається, що й має місце в національному законодавстві України, яким встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові 0,2 ‰.
Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що вказаний результат тесту       0,24 ‰, знаходиться в межах можливої похибки вимірювань.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.9а ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.
Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції не встановлено. 
Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.9а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційним судом не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Маліцького Олега Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року - залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя:                                                                                          Борисова О.В.