П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2676/24 
                                                                                                          Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М. 
                           Суддя-доповідач: Шидловський В.Б. 
25 березня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Курка О. П.  Боровицького О. А. 
за участю:
секретаря судового засідання:  Яремчук Л.С,
представника позивача: Шклебея О.В.
представника відповідача: Вишнівського В.В.            
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентство із забезпечення якості вищої освіти про визнання дій, рішення протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про визнання дій, рішення протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо перевірки скарги/повідомлення ОСОБА_2 про наявність фактів академічного плагіату в докторській дисертації та науковій статті В.В. Петрушенко (реєстраційний № 10-24-АД від 14.02.2024) та рішення Комітету з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про прийняття до розгляду скарги ОСОБА_2 щодо наявності фактів академічного плагіату в дисертації доктора медичних наук ОСОБА_1 № 14(79) від 23.02.2024. Тому, з метою скасування вказаного рішення та зобов`язання відповідача утриматися від подальшого розгляду скарги/повідомлення ОСОБА_2 про наявність фактів академічного плагіату в докторській дисертації та науковій статті В.В. Петрушенко (реєстраційний № 10-24-АД від 14.02.2024) та прийняття на її підставі рішення про встановлення наявності чи відсутності академічного плагіату у дисертації ОСОБА_1 "Інтенсивна терапія та хірургічна корекція асептичного та інфікованого панкреонекрозу" на здобуття наукового ступеня доктора медичних наук, захист якої відбувся 24.06.2008 та науковій статті ОСОБА_1 "Активність панкреатичних ферментів в умовах раннього експериментального панкреатиту", опублікованої у журналі "Вісник наукових досліджень" (2008, № 2, с.50-52), позивач звернулася до суду з вказаним позовом.
05.03.2024 позивач подала заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Суд постановив заборонити Національному агентству із забезпечення якості вищої освіти вчиняти будь-які дії щодо розгляду справи за скаргою/повідомленням ОСОБА_2 про наявність фактів академічного плагіату в докторській дисертації та науковій статті ОСОБА_1 (реєстраційний № 10-24-АД від 14.02.2024), до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
В іншій частині заяви про забезпечення позову – відмовлено (а.с. 40-43 т.2).
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти щодо перевірки скарги/повідомлення ОСОБА_2 про наявність фактів академічного плагіату в докторській дисертації та науковій статті ОСОБА_1 (реєстраційний № 10-24-АД від 14.02.2024).
Визнано протиправним та скасовано рішення Комітету з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про прийняття до розгляду скарги ОСОБА_2 щодо наявності фактів академічного плагіату в дисертації доктора медичних наук ОСОБА_1 № 14(79) від 23.02.2024. 
В іншій частині вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та судовий збір за заяву про забезпечення позову у розмірі 908,40 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, або ж закрити провадження у справі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції. 
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просиз залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 05.600.01 Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова МОЗ України захистила дисертацію “Інтенсивна терапія та хірургічна корекція асептичного та інфікованого панкреонекрозу” на здобуття наукового ступеня доктора медичних наук”.
19.06.2023 Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти (НАЗЯВО) зареєструвало за №16-АД скаргу/повідомлення про наявність фактів академічного плагіату в докторській дисертації та науковій статті ОСОБА_1 від 18.06.2023, яка подана ОСОБА_2 в електронній формі (далі - скарга 1).
Рішенням Комітету з питань етики НАЗЯВО від 30.06.2023  №26 (39) прийнято до розгляду скаргу 1 від 18.06.2023. 
Позивач оскаржила рішення в судовому порядку.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 25.08.2023 задоволено частково заяву про забезпечення позову. В порядку забезпечення адміністративного позову заборонено Національному агентству із забезпечення якості вищої освіти вчиняти будь-які дії щодо розгляду справи Комітетом з питань етики за скаргою/повідомленням ОСОБА_2 від 18.06.2023 (реєстраційний № 16-АД від 19.06.2023р.) щодо наявності фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації в докторській дисертації та науковій статті ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
07.02.2024 Комітет з питань етики НАЗЯВО рішенням №7(72) залишено без розгляду скаргу ОСОБА_2 , реєстраційний номер 4-24-АД від 22.01.2024 щодо Дисертації ОСОБА_1 (скарга 2).
14.02.2024 Національним агентством зареєстровано за №10-24АД скаргу/повідомлення про наявність академічного плагіату в докторській дисертації та науковій статті ОСОБА_1 від 13.02.2024, яка подана ОСОБА_2 в електронній формі (далі - скарга 3).
23.02.2024 Комітет з питань етики Національного агентства прийняв рішення №14(79) у якому, встановив відповідність скарги вимогам пунктів 4-7 Порядку розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, затвердженого Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти від 24.10.2023 (із змінами); прийняв скаргу до розгляду Комітетом з питань етики від 23.02.2024 №17 (79) (а.с. 32 т.1).
Із даним рішенням відповідача позивач не погоджується, вважає його протиправним та прийнятим із порушенням вимог законодавства, а тому звернулася до суду з позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Конституція України у частині другій статті 55 гарантує право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зазначене право реалізується шляхом розгляду у порядку КАС України переданого на вирішення адміністративного суду публічно-правового спору (адміністративної справи).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір – спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єктом владних повноважень, згідно з пунктом 7 частини першої статтею 4 КАС України, є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Таким чином, для визначення суб`єкта владних повноважень враховуються:
суб`єктивний критерій — це має бути орган державної влади, місцевого самоврядування або інший суб`єкт владних повноважень;
функціональна ознака — здійснення управлінських функцій публічно-владного характеру на підставі повноважень, визначених законодавством.
Управління у сфері вищої освіти здійснюється, зокрема, НАЗЯВО, яке, відповідно до частини другої статті 17 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі — Закон № 1556-VII), є юридичною особою публічного права, що діє згідно з цим Законом і статутом, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та наділене повноваженнями, визначеними статтею 18 цього Закону, зокрема,
розробляє та подає на затвердження положення про акредитацію освітніх програм, інституційну акредитацію, діяльність незалежних установ оцінювання якості (пункт 1);
аналізує якість освітніх послуг закладів вищої освіти та здійснює постакредитаційний моніторинг (пункти 2, 5);
проводить інституційну акредитацію закладів вищої освіти та акредитацію освітніх програм (пункти 3, 6);
встановлює критерії оцінки якості освітньої та наукової діяльності закладів вищої освіти, за якими можуть формуватися рейтинги (пункт 7);
акредитує незалежні установи оцінювання якості, веде їх реєстр та виконує інші повноваження, визначені законодавством (пункти 10 та 11).
НАЗЯВО здійснює контроль за дотриманням вимог щодо забезпечення якості вищої освіти, включаючи перевірку дотримання сукупності етичних принципів та встановлених законом правил здійснення наукової (творчої) діяльності, що спрямовані на забезпечення довіри до результатів навчання та/або наукових (творчих) досягнень (академічної доброчесності).
У випадках, передбачених Порядком присудження ступеня доктора філософії та скасування рішення разової спеціалізованої вченої ради закладу вищої освіти, наукової установи про присудження ступеня доктора філософії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 44, НАЗЯВО скасовує рішення разових спеціалізованих вчених рад.
У частині сьомій статті 28-1 Закону України від 26 листопада 2015 року № 848-VIII «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі - Закон № 848-VIII), вказано, що «у разі встановлення відповідно до законодавства фактів академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти» можливе скасування наукових ступенів (кандидата/доктора наук) у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, що може бути оскаржено відповідно до законодавства.
У абзацах першому та другому пункту 41 Порядку присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року № 1197 (далі — Порядок № 1197)  (тут і далі — у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Національне агентство розглядає відповідно до законодавства звернення з інформацією щодо академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації та надсилає до Міністерства освіти і науки разом із супровідним листом копію прийнятого рішення щодо виявлення в дисертації, наукових публікаціях, зарахованих за її темою, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації.
Відповідно до пункту 43 Порядку № 1197 у МОН готується узагальнений висновок, який подається на розгляд атестаційної колегії МОН
Атестаційна колегія МОН розглядає узагальнений висновок і приймає рішення щодо позбавлення особи наукового ступеня.
МОН на підставі рішення атестаційної колегії позбавляє особу наукового ступеня, скасовує своє рішення про видачу особі відповідного диплома та визнає диплом недійсним (скасовує своє рішення про затвердження рішення ради про присудження ступеня доктора філософії) або залишає в силі рішення, обґрунтованість прийняття якого переглядалося.
Тобто НАЗЯВО є органом, що має дискреційне повноваження встановлювати відповідно до законодавства факти академічного плагіату, фабрикації та/чи фальсифікації.
Встановлення Національним агентством такого факту за результатами здійснення контролю за дотриманням вимог щодо забезпечення якості вищої освіти є підставою для розгляду атестаційною колегією МОН питання позбавлення особи наукового ступеня та прийняття відповідного рішення.
Отже, НАЗЯВО виступає як суб`єкт владних повноважень у процедурі виявлення порушень академічної доброчесності і подання результатів на розгляд МОН. Поряд з функціями акредитації освітніх програм, права встановлювати критерії оцінювання якості освітньої діяльності, Національне агентство має повноваження виявляти академічний плагіат, фабрикацію та фальсифікацію у наукових роботах і подавати рішення щодо цих порушень до МОН, а також скасовувати рішення разової спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня.
Це також підтверджується пунктом 9 першої частини статті 19 КАС України, який встановлює, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.
Таким чином, Національне агентство є суб`єктом владних повноважень, який здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства та має правосуб`єктність учасника публічно-правового спору у розумінні КАС України.
Подібних висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постанові від 17 березня 2023 року у справі №640/835/20.
Щодо визнання протиправним та скасування рішення Комітету з питань етики НАЗЯВО, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 Закону № 1556-VII у складі Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти утворюються Комітет з питань етики, Апеляційний комітет, а також інші комітети, що формуються з числа членів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти. Комітет з питань етики розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти. Апеляційний комітет розглядає звернення, заяви і скарги щодо діяльності та рішень спеціалізованих вчених рад і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.
У пунктах 20, 21 Статуту Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 244 «Про утворення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти» (у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 23 січня 2024 року № 71) передбачено, що у складі Національного агентства утворюються Комітет з питань етики, Апеляційний комітет, а також інші комітети, що формуються з числа членів Національного агентства.
Комітет з питань етики розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до Національного агентства, а також здійснює інші повноваження, покладені на нього Національним агентством.
У пункті 5 Положення про Комітети Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, затвердженого 25 лютого 2019 року резолюцією Голови НАЗЯВО (чинного на момент виникнення спірних правовідносин; 16 січня 2024 року Національне агентство затвердило нове «Положення про комітети Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти»), визначено, що комітети Національного агентства:
1) виконують функції, покладені на них рішенням Національного агентства і цим Положенням;
2) сприяють Національному агентству у виконанні завдань, що покладаються на нього законодавством України;
3) готують та доопрацьовують за дорученням проекти рішень Національного агентства;
4) збирають та аналізують інформацію з питань, що належать до повноважень комітетів;
5) виконують доручення Національного агентства та надають пропозиції до формування порядку денного засідань Національного агентства;
6) забезпечують розгляд звернень, що надійшли до Національного агентства в установленому порядку відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;
7) забезпечують підготовку письмових звітів про підсумки своєї діяльності.
Отже, Комітет з питань етики є структурним підрозділом Національного агентства, який відповідальний за розгляд питань, пов`язаних з академічною доброчесністю, функції якого в межах загальної діяльності НАЗЯВО зводяться до прийняття та аналізу скарги/повідомлення щодо виявлення академічного плагіату (фабрикації та/чи фальсифікації) і внесення відповідного подання до Національного агентства.
Допоміжний характер функцій Комітету з питань етики НАЗЯВО лише сприяє здійсненню Національним агентством контролюючих функцій у сфері академічної доброчесності відповідно до законодавства, а вже саме НАЗЯВО приймає рішення про виявлення в дисертації, наукових публікаціях, зарахованих за її темою, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації.
Рішення Комітету з питань етики НАЗЯВО щодо прийняття до розгляду скарги про наявність фактів академічного плагіату науковій роботі позивачки є лише однією з умов для розгляду цих питань компетентним органом — Національним агентством, тобто не зумовлює самостійних правових наслідків, а отже не може бути предметом судового розгляду.
Порушення Комітетом з питань етики НАЗЯВО процедури прийняття та аналізу скарги/повідомлення щодо виявлення академічного плагіату (фабрикації та/чи фальсифікації) може бути оцінено судом лише за умови та після прийняття Національним агентством відповідного рішення, у межах оскарження такого рішення особою, чиїх прав воно стосується.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у пунктах 42– 44 постанови від 24 липня 2024 року у справі № 640/23574/20 та постанові від 20 грудня 2024 року у справі № 120/11425/23.
Висновки суду першої інстанцій, що рішення (дії) Комітету з питань етики НАЗЯВО можуть бути самостійним предметом судового розгляду і визнаватися протиправними, ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права та порушують норми процесуального права.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 сформулювала правову позицію, відповідно до якої неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків відповідного органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Така правова позиція застосована у постановах Верховного Суду, зокрема: від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі № 400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі № 815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі № 560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі № 420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі № 140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі № 600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі № 160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі № 420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 600/1402/22-а та від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23.
Обраний ОСОБА_1 у цій справі спосіб захисту шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, передбачений частиною третьої статті 5 КАС України, не може бути застосований стосовно оскарження дій НАЗЯВО щодо здійснення контролю за дотриманням академічної доброчесності.
Контроль у сфері забезпечення якості вищої освіти, здійснюваний НАЗЯВО, є однією з форм реалізації державної влади, що спрямована на забезпечення дотримання вимог законодавства, стандартів і нормативних документів у галузі вищої освіти.
Охоронюваний законом інтерес особи, який підлягає захисту судом, не охоплюється лише самим фактом призначення перевірки на виконання уповноваженим контролюючим органом визначених законом повноважень, оскільки держава має право здійснювати контроль в межах визначеної нею ж процедури.
Суд захищає право або інтерес особи в конкретному спорі, але не може заздалегідь заборонити проведення перевірок у цілому, якщо такі перевірки здійснюється у межах повноважень відповідного суб`єкта владних повноважень (адміністративного органу).
Таким чином, вимога до НАЗЯВО утриматися від проведення перевірки є втручанням у виконання органом його публічно-владної управлінської функції з встановлення фактів академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації. Відповідно, така вимога не може слугувати підставою для судового оскарження дій НАЗЯВО у порядку, передбаченому частиною третьою статті 5 КАС України.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 22 березня 2018 у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 11-883апп19 та від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 сформулювала правову позицію про те, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» необхідно тлумачити з огляду на положення частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, Суд не роз`яснює позивачеві до юрисдикції якого суду мав би належати розгляд даної справи.
З огляду на зазначене, ініційований ОСОБА_1 судовий спір до прийняття НАЗЯВО будь-якого рішення за результатами перевірки не підлягає судовому розгляду.
У рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово підкреслювалося, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі — Конвенція) не є абсолютним і може підлягати обмеженням за певних умов.
Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, № 93, заява № 8225/78).
Колегія суддів звертає увагу, що неправомірність дій НАЗЯВО при призначенні і проведенні перевірки академічної доброчесності не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки (за їх наявності), зокрема, щодо можливих порушень процедури її проведення. У такому разі суть права, гарантованого статтею 6 Конвенції, не порушується.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі. 
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у вказаній справі, слід скасувати. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року скасувати.
Провадження у справі № 120/2676/24 закрити.
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024, скасувати.
 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 26 березня 2025 року 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Курко О. П.    Боровицький О. А.