ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/19843/23                                                    Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Панова Г.В.,                                                                                   
                                                                                                                                      Суддя-доповідач Кобаль М.І.   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                             Кобаля М.І.,
суддів                                                      Бужак Н.П., Файдюка В.В., 
при секретарі                                               Литвин С.В.
за участю:
представника відповідача:                   Добролюбова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Верховного Суду (далі по тексту - відповідач) в якому просив (з урахуванням уточнення позовних вимог):
- визнати протиправним та скасувати наказ Верховного Суду від 15.03.2023 № 873-к;
- зобов`язати Верховний Суд поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду;
-  зобов`язати Верховний Суд  нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.10.2023 по день винесення наказу щодо поновлення позивача на посаді;
-  зобов`язати Верховний Суд відшкодувати моральну шкоду у розмірі 300 000 грн, заподіяну його неправомірними діями та рішеннями. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, 03.10.2024 року, через електронну пошту, позивач  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін,     виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, починаючи з 01.03.2004 року ОСОБА_1 обіймав посади на державній службі. Стаж державної служби складає понад 21 рік.
Починаючи з 14.12.2017 по 16.03.2023, ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду. Зазначене підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка міститься в матеріалах справи (Т.1 а.с.11а).
09.12.2022 Постановою Пленуму Верховного Суду № 3, було затверджено Штатний розпис управління забезпечення автоматизованого документообігу суду, яким змінюється, зокрема попередня структура з «Відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду» на «Відділ забезпечення функціонування автоматизованого документообігу».
23.12.2022 наказом Верховного Суду № 191 «Про затвердження Плану заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до Штатного розпису» було затверджено:
План заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного суду у відповідність до Штатного розпису апарату Верховного Суду, уведеного в дію Наказом керівника апарату Верховного Суду від 20.12.2022 № 188; Заступникам керівника апарату - керівникам секретаріатів касаційних судів, керівникам самостійних структурних підрозділів, у яких скорочено чисельність або штат працівників: керуватися планом заходів, під час здійснення порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників (пункт 5 заходів), звертати увагу на те, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, при цьому в разі встановлення рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага на залишення на роботі надається працівникам, визначеним частиною другою статті 42 КЗпП України.
09.02.2023 наказом Верховного Суду «Про заходи із припинення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису», затверджено Положення про визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено а також зобов`язано: начальника управління кадрової роботи здійснити з 10.02.2023 попередження працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено про наступне вивільнення, у зв`язку із скороченням чисельності та штату; працівників апарату Верховного Суду, яких попереджено про наступне звільнення до 17.02.2023, подати заяву про переведення на вакантну посаду, взяти до уваги що заява про переведення подається лише на одну вакантну посаду, що відповідає їх професії та спеціальності, професійний підготовці та професійним компетентностям, і у разі надходження двох та більше заяв на одну і ту саму вакантну посаду ураховується переважне право на залишення на роботі, що визначається відповідно до Положення.
Позивачем зазначено, що 13.02.2023 начальником управління Магрело В.Д. було проведено розмову з ОСОБА_1 , в якій було запропоновано посаду головного спеціаліста, та повідомлено що посада начальнику відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу вже зайнята, так як на неї вирішено призначити іншого працівника, що працював на посаді начальника відділу опрацювання документів. Позивач вказує на те, що вакантне місце на посаду такого ж рівня вже зайнято, і була можливість переведення на посаду нижчого рівня - головного спеціаліста. Враховуючи зміст даної розмови, позивачу стало зрозуміло що подавати заяву на посаду начальнику відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу, зазначену в попередженні, немає сенсу. 
14.02.2023 ОСОБА_1 було отримано попередження про наступне звільнення з пропозицією зайняття вакантних посад (Т.2 а.с.102). 
У попередженні зазначені наступні посади: 
- № 22.2 начальник відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду;
- № 22.2.1 головний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду.
Разом з попередженням, було надано список вакантних посад, що пропонуються працівникам апарату Верховного Суду, посади яких були скорочено станом на 14.02.2023.
Позивач вказує на те, що у зазначеному списку були відсутні посади начальників відділів забезпечення роботи судової палати, що були вакантними станом на 14.02.2023, водночас, будь-яких документів, відповідно до ст. 42 КЗпП України та наказу Верховного Суду від 23.12.2022 № 191 «Про затвердження Плану заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до Штатного розпису», які б визначали продуктивність праці і кваліфікацію працівників до 14.03.2023, тобто, моменту надання попередження Верховного суду не складалися.
Матеріалами справи підтверджується, що 16.02.2023 ОСОБА_1 було написано заяви на наступні посади із списку: 
- 29.2.1 начальник відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного господарського суду (Т.1 а.с.47);
- 01.2.1 головний спеціаліст відділу забезпечення діяльності керівника апарату Верховного Суду та його першого заступника (Т.1 а.с.49).
23.02.2023 року з ОСОБА_1 було проведено співбесіду на посаду начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного господарського суду, яка фіксувалась технічними засобами. Як вказує позивач, на цю посаду також претендувала ОСОБА_2 (обіймала посаду начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного господарського суду), яка за результатом співбесіди отримала вищу оцінку.
06.03.2023 з ОСОБА_1 було проведено співбесіду на посаду головного спеціаліста відділу забезпечення діяльності керівника апарату Верховного Суду та його першого заступника.
Позивач зазначає, що на цю посаду були подані заяви інших працівників, які обіймали посади головних спеціалістів.
13.03.2023 після повідомлення про наявність вакантних посад, станом на 13.03.2023 року, були написано та подано ще дві заяви на наступні посади: завідувача сектора розгляду звернень та надання інформації Касаційного господарського суду відділ розгляду звернень та надання інформації; завідувача сектора організаційно-протокольного забезпечення заходів суду Відділ забезпечення діяльності Голови та Заступника голови суду.
Співбесіди на дані посади проводились з керівниками самостійних підрозділів без здійснення фіксування технічними засобами.
15.03.2023 наказом № 873-К Верховного суду ОСОБА_1 було звільнено, починаючи з 16.03.2023, з посади начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців (далі по тексту - оскаржуваний наказ).
Вважаючи протиправним наказ про звільнення з посади, позивач звернувся з даним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, судом першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання протиправним та скасування наказу Верховного Суду від 15.03.2023 № 873-к, оскільки відповідні етапи скорочення численності штату працівників Верховного Суду відбулись з дотриманням строків та вимог законодавства.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 43 Конституції України, громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон України № 889-VIII, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 01.01.2023).
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України № 889-VIII, державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України № 889-VIII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
У свою чергу, ч. 3 ст. 87 Закону України № 889-VIII, передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду..
Згідно з ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. 
Частиною 6 вказаної статті, встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців, відповідно до Закону України № 889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: 
- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; 
- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; 
- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 № 86р/з, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що процедура звільнення державного службовця, у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на момент ознайомлення ОСОБА_1 із попередженням про наступне вивільнення, так само і на момент видання оскаржуваного наказу в даній справі врегульована нормами Закону № 889-VIII, що виключає застосування до спірних правовідносин приписи та гарантії, передбачені КЗпП України. 
При цьому, суд не може вдаватися до переоцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. 
Так, 15.03.2023 наказом Верховного суду № 873-к, відповідно до п. 1 ч. 1, ч. ч. 3, 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу», припинено державну службу ОСОБА_1 , починаючи з 16.03.2023, з посади начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців.
Позивач вважає, що звільнений з роботи незаконно, з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідачем не було запропоновано йому всі наявні вакантні посади, тобто, не виконано обов`язку щодо працевлаштування вивільнюваного працівника, порушено пріоритетне право позивача залишення на посаді, при звільненні не досліджувалась кваліфікація, продуктивність праці, досвід трудової діяльності,
09.12.2022 Пленум Верховного Суду ухвалив рішення про скорочення 330 штатних одиниць апарату Верховного Суду, що мало наслідок масового вивільнення працівників. 
У свою чергу, Постановою Пленуму Верховного Суду № 3, затверджено структуру та штатний розпис апарату Верховного Суду,
14.02.2023 ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне звільнення з пропозицією інших посад, в у порядку, передбаченому частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» (Т.2 а.с.102). 
Водночас, в попередженні зазначено, що штатним розписом апарату Верховного Суду не передбачено посаду, яку обіймав позивач, у зв`язку з чим, можливе звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», починаючи з 16 березня 2023 року, відповідно до норм чинного законодавства. 
Одночасно, позивачу було запропоновано вакантні посади: начальник відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду; головний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу, Також, позивачу окремо надано список всіх вакантних посад, на які він може претендувати.
16.02.2023 ОСОБА_1 подав заяви до відділу кадрової роботи та охорони праці про переведення на вакантну посада № 29.2.1 - начальник відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного господарського суду; посаду № 01.2.1 - головний спеціаліст відділу забезпечення діяльності керівника апарату Верховного Суду та його першого заступника.
Позивач зазначає про те, що  з розмови з начальником управління Магрело В.Д. йому стало відомо, що запропонована йому в попередженні про наступне звільнення посада начальника відділу вже зайнята. 
Разом з тим, в матеріалах справи не міститься, а позивачем не надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, належних доказів на підтвердження наведеного, як і не надано доказів наявності будь-яких перешкод для реалізації позивачем свого права подати до відділу кадрового забезпечення заяви на зайняття вакантних посад, запропонованих йому в попередженні про наступне звільнення. З огляду на зазначене, вказані доводи апелянта не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
Окрім того, одночасно на обрану позивачем посаду № 29.2.1 начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного господарського претендувало 2 осіб, при цьому встановлена штатним розписом апарату Верховного Суду кількість штатних одиниць за цією посадою дорівнювала 1.
На посаду № 01.2.1 головного спеціаліста відділу забезпечення діяльності керівника апарату Верховного Суду та його першого заступника управління забезпечення діяльності керівництва Верховного Суду претендувало 4 особи, при цьому встановлена штатним розписом апарату кількість штатних одиниць за цією посадою дорівнювала 1.
Наказом керівника апарату Верховного Суду від 09.02.2023 № 21 «Про заходи із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису», було затверджено план заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису апарату Верховного Суду, затвердженого постановою Пленуму Верховного Суду від 09.12.2022 № 3, та Положення про визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено (далі - Положення).
Згідно з пунктом 8 Положення, із працівником, посаду якого скорочено та який претендує на зайняття вакантної посади, проводиться співбесіда. Для проведення співбесід утворюються комісія складі трьох працівників апарату. У роботі комісії може брати участь безпосередній керівник працівника, посаду якого скорочено. Персональний склад та функціональну спрямованість комісій визначає керівник апарату Суду.
Наказом керівника апарату Верховного Суду від 17.02.2023 № 22, з метою реалізації пункту 8 Положення, затверджено склад комісії для проведення співбесід щодо визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників за вакантними посадами та у відповідних складах та зобов`язано відділ кадрової роботи та охорони праці скласти графіки проведення співбесід.
23.02.2023 відповідно до встановленого графіку, ОСОБА_1 пройшов співбесіду на посаду № 29.2.1 начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного господарського суду.
06.03.2023 позивач пройшов співбесіду на посаду № 01.2.1 головного спеціаліста відділу забезпечення діяльності керівника апарату Верховного Суду та його першого заступника управління забезпечення діяльності керівництва Верховного Суду.
За змістом п. 9 Положення, результатом визначення професійного рівня кандидатів на посаду є сформований рейтинговий список. Рейтингова оцінка є кінцевим показником успішності, що відображає результат оцінки професійних якостей кандидата на посаду, отриманої за результатами вивчення документальної оцінки, оцінки безпосереднього керівника та результатів співбесіди.
Зі змісту ст. 42 Кодексу законів про працю України випливає, що в першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.
Для перевірки наявності у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.
Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку, роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.
Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. 
Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. 
Тобто, ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.
У разі відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці, перевагу на залишення на роботі мають працівники, зазначені в ч. 2 ст. 42 Кодексу законів про працю України.
Отже, тільки у разі відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці, перевагу на залишення на роботі мають працівники з відповідними пільгами.
У даному випадку, за результатами співбесіди на посаду № 29.2.1, було складено рейтинговий список, відповідно до якого, оцінка ОСОБА_1 - 5,83 (перше місце в рейтингу - 6,73); за результатами співбесіди на посаду № 01.2.1, відповідно до складеного рейтингового списку оцінка ОСОБА_1 - 5,27 (перше місце в рейтингу 6,25).
Вказане слідує з наданих відповідачем, на виконання вимог ухвали суду, оцінки показників пріоритетних критеріїв продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_1 та результатами співбесіди щодо визначення професійного рівня, з відповідним розрахунком балів, диску з відео фіксацією співбесіди позивача від 23.02.2023 та інших документів, на підставі який був виданий оскаржуваний наказ.
Як зазначає відповідач, у ОСОБА_1 не було переваг в рівні продуктивності праці перед іншими претендентами на посаду № 29.2.1, про що ним помилково зазначено в позовній заяві. 
Так, відповідно до оцінки безпосереднього керівництва позивача щодо якості виконання завдань, функцій та доручень за посадою, у ОСОБА_1 якість виконання завдань добра, а не відмінна, як у іншого претендента на посаду, що успішно пройшов співбесіду.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта на неврахування наявності у нього переважного права на залишення на роботі, оскільки, відповідно до п. 10 Положення, працівникам апарату, які відповідно до рейтингового списку на посаду набрали однакову кількість балів, надається переважне право на залишення роботі, що передбачене ч. 2 ст. 42 Кодексу законів про працю України.
Водночас, у даному випадку, не є спірним те, що позивач з іншим претендентом на посаду не набрав однакову кількість балів, а тому, на час звільнення ОСОБА_1 у відповідача не було належних підстав для визначення саме за останнім переважного права залишення на роботі.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не було запропоновано всі вакантні посади, які були наявні, що безпосередньо вплинуло на можливість продовження проходження державної служби, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, 14.02.2023 ОСОБА_1 отримав попередження про наступне звільнення.
Як вже вище зазначалося судом, під час попередження про наступне звільнення позивачу одночасно були запропоновані вакантні посади, що найбільше відповідали наявному досвіду роботи, освіті, кваліфікації, професійним якостям та навичкам позивача, а саме: начальник відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду; головний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу.
При цьому, як обґрунтовано зазначено відповідачем, у зазначеному попередженні вказано, що у разі відсутності у наведеному списку бажаної посади, ОСОБА_1 може претендувати на іншу вакантну посаду, за умови якщо вимоги до неї передбачатимуть виконання функцій аналогічних тим, які виконуються за займаною посадою.
Тобто, крім вакантних посад, зазначених в попередженні позивача про наступне вивільнення, останньому було надано список вакантних посад, на які він міг претендувати за умови якщо вимоги до посади передбачатимуть виконання функцій аналогічних тим, що виконувались позивачем за займаною посадою.
16.02.2023 ОСОБА_1 подав до відділу кадрової роботи та охорони праці  Верховного Суду відповідні заяви на обрані ним посади із числа запропонованих йому у списку вакантних посад. 
Однак, матеріали справи не містять доведених обставин та доказів обмеження волевиявлення позивача у виборі посади. 
Доводи відповідача про те, що такі умови створювались для рівного доступу до інформації про наявні вакантні посади, що розміщувалась та підтримувалась в актуальному стані на внутрішній корпоративній мережі Верховного Суду, не спростовані позивачем. 
Таким чином, суд вважає, що позивачу були запропоновані всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації, професійній підготовці та професійним компетентностям.
Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, представником відповідача надано суду належним чином завірений перелік вакантних посад, що можуть бути запропоновані державним службовцям, які підлягають звільненню, станом на 13.03.2023 року.
У зазначеному переліку міститься розписка ОСОБА_1 від 13.03.2023 року про погодження на переведення на посаду завідувача сектору розгляду звернень та надання інформації Касаційного господарського суду відділу розгляду звернень та надання інформації.
До вказаного переліку додано копію заяви ОСОБА_1 від 13.03.2023 року про переведення на посаду завідувача сектору розгляду звернень та надання інформації Касаційного господарського суду відділу розгляду звернень та надання інформації.
Також, в зазначеній копії заяви міститься резолюція начальника відділу розгляду звернень та надання інформації Слуцької Т.І. , що за результатом співбесіди на зазначену вищу посаду з кандидатом, було встановлено невідповідність кандидата кваліфікаційним вимогам та професійним компетентностям до посади, зокрема, щодо наявності досвіду роботи відповідного напрямку та знань законодавства, потрібних для її виконання.
Орім того, 14.03.2023 позивачем до відділу кадрового забезпечення подано заяву про переведення на посаду завідувача сектора організаційно-протокольного забезпечення заходів суду відділу забезпечення діяльності Голови та заступників Голови суду секретаріату Касаційного адміністративного суду.
За результатом співбесіди на зазначену вищу посаду з кандидатом, було встановлено невідповідність компетентностям, а саме: відсутність професійних знань і досвіду у сфері організаційного забезпечення діяльності суду.
Зазначені обставини свідчить про безпідставність посилань ОСОБА_1 на те, що станом на момент його звільнення, посада завідувача сектора організаційно-протокольного забезпечення заходів суду відділу забезпечення діяльності голови та заступників голови суду секретаріату Касаційного адміністративного суду була вакантна та не була йому запропонована, що дає суду підстави для висновку про те, що доводи позивача про те, що відповідач не запропонував йому всі вакантні посади, є безпідставними та спростовуються наведеним.
Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає скороченню, роботу, яка відповідає його кваліфікації, або будь-яку іншу вільну вакансію, не є безумовним, та залежить від фактичної наявності таких вакансій і у спірному випадку відсутність вакантних посад, на які міг претендувати позивач, зокрема на дату його звільнення з публічної служби, зумовлена значним скороченням чисельності штатних одиниць та масовим вивільненням працівників.
При цьому, суд вважає, що надання оцінки виставленню оцінок та відповідному рейтингу для зайняття вакантних посад лежить поза межами предмету та підстав позову, позаяк, позивач не вказував про незгоду з конкретними виставленими балами та місцем у рейтингу, що лежить у площині наявності певної дискреції роботодавця, натомість апелянт вказує на недотримання відповідачем саме гарантів на залишення на роботі через наявність переважного права та відповідних компетентностей.
Аналіз наведених вище правових положень дає колегії суддів апеляційного суду підстави для висновку про те, що у даному випадку, відповідні етапи скорочення численності штату працівників Верховного Суду відбулись з дотриманням строків та порядку, які визначені вимогам чинного законодавства.
Таким чином, підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу Верховного Суду від 15 березня 2023 року № 873-к про припинення державної служби/звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягаю задоволенню.
Усі інші позовні вимоги заявлені позивачем також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.
Так, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність оскаржуваних наказів та висновку службового розслідування, відповідно до норм чинного законодавства.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                              В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено 29.05.2025 року