ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  911/2308/23 (369/4028/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Картере В. І., Огородніка К. М.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1  (вх.№ 2432/2025)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025
у складі колегії суддів:  Сотнікова С. В. - головуючого,  Отрюха Б. В., Остапенка О. М.
у справі № 911/2308/23 (369/4028/23)
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - керуючий реструктуризацією майна ОСОБА_2 - арбітражний керуючий Приходько Дмитро Володимирович,
про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,
в межах справи № 911/2308/23
про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ
На розгляд суду постало питання скасування заходів забезпечення позову, який залишено судом без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви з грошовими вимогами до боржника у справі про неплатоспроможність. 

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1.          У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в Києво-Святошинський районний суд Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу.
2.          Позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
3.          27.03.2023 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/4028/23 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3222486200:03:006:0020 площею 0,1002 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1157350232224.
4.          14.02.2024 ухвалою Господарського суду Київської області за заявою ОСОБА_2 відкрито провадження у справі про її неплатоспроможність. 
5.          Зазначеною ухвалою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі частини п`ятої статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства, суд вжив заходи для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати майно.
6.          20.02.2024 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 369/4028/23 передано на розгляд до Господарського суду Київської області, на розгляді якого перебуває справа №  911/2308/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
7.          14.03.2024 ОСОБА_1 було подано заяву з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_2 , що виникли на підставі того ж договору, у зв`язку з невиконанням якого заявлено ОСОБА_3 позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу, що є предметом розгляду у справі № 369/4028/23.
8.          09.10.2024 ухвалою Господарського суду Київської області залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
9.          22.10.2024 ОСОБА_2 подано заяву про скасування заходів забезпечення позову. 
10.          В заяві відповідач посилається на положення частини дев`ятої ст. 145 ГПК України, а також стверджує, що накладений арешт на земельну ділянку перешкоджає їй зареєструвати право власності на на закінчений будівництвом об`єкт нерухомого майна (багатоквартирний будинок), який розташований в тому числі на арештованій земельній ділянці. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
11.          25.10.2024 ухвалою Господарського суду Київської області у справі №911/2308/23 (369/4028/23) відмовлено у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.
12.          Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки спірні правовідносини між позивачем та відповідачем у цій справі не припинили своє існування, змінився лише порядок розгляду та вирішення спору, також врахувавши те, що відповідно до положень ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника: арешт майна боржника та інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про неплатоспроможність, а попередньо накладені арешти та обмеження можуть бути зняті на підставі ухвали господарського суду, враховуючи, що застосування заходів забезпечення позову у цій справі здійснюють необхідну функцію у справі про неплатоспроможність як захід забезпечення вимог кредиторів, суд дійшов до висновку, що скасування заходів забезпечення позову у цій справі, керуючись виключно положеннями ст. 145 ГПК України, без урахування провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , положень Кодексу України з процедур банкрутства, яким врегульовано таке провадження, обставин справи про неплатоспроможність, балансу інтересів як боржника так і всіх заявників кредиторських вимог, можна розцінити як надмірний формалізм, що може вплинути на справедливість провадження, що згідно сталої судової практики має уникати суд.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
13.          18.03.2025 постановою Північного апеляційного господарського суду (повний текс складено та підписано 20.03.2025) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2024 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) скасовано. Прийнято нове рішення. Задоволено клопотання ОСОБА_2 . Скасовано заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.03.2023 у справі № 369/4028/23.
14.          Суд апеляційної інстанції визнав помилковими висновки та вказав, що оскільки позов у даній справі був залишений без розгляду, то належить скасувати заходи забезпечення позову в даній справі.
15.          Суд також зауважив, що у справі про неплатоспроможність вже вжито аналогічні заходи забезпечення, які унеможливлюють розпорядження майном боржника, в тому числі і земельною ділянкою, на яку був накладений арешт у даній справі. Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
16.          02.04.2025 (через підсистему "Електронний суд") ОСОБА_1 подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 та залишити силі ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2024 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23).
17.          За доводом скаржника стаття 226 ГПК України серед переліку підстав для залишення позову без розгляду не містить норми, викладеної в четвертій частині ст. 7 КУПБ.
18.           ОСОБА_1 доводить, що спірні правовідносини між ним та ОСОБА_2 не припинили своє існування, а змінився лише порядок вирішення їх спору. При цьому, вказує, що у ОСОБА_1 , як заявника кредиторської заяви відсутнє право на звернення до суду із клопотанням про забезпечення вимог кредиторів боржника в межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 , оскільки, відповідно до положень ст. 118 Кодексу України з процедур банкрутства, адже таким правом наділені сторони у справі про неплатоспроможність, а оскільки  наразі триває розгляд кредиторських вимог то останній відповідного статусу не набув.
19.          Скаржник доводить, що у даному випадку, скасування заходів забезпечення позову у може призвести як до здійснення державної реєстрації права власності на добудований об`єкт (у разі наявності такого), так і до вчинення дій щодо розпорядження майном боржника, що призведе до порушення прав у майбутньому, у тому числі ОСОБА_1 .
20.          Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що ухвала про забезпечення позову була постановлена до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а тому не порушувала процедуру розгляду справи про неплатоспроможність боржника; заявлення більше 180 кредиторів до боржника; неодноразове подання аналогічних клопотань про скасування заходів забезпечення; вже під час здійснення провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 зареєструвалась як суб`єкт підприємницької діяльності.
21.          На думку ОСОБА_1 , поведінку боржника щодо звернення з клопотанням про скасування заходів забезпечення не можна вважати добросовісною, оскільки ОСОБА_2 з власної ініціативи подано заяву про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, отже боржник мала усвідомлювати, що у відповідності до положень ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства суд в ухвалі про відкриття такого провадження забезпечує вимоги кредиторів боржника. Отже, виходячи з даних обставин боржник звернувся до суду з метою застосування до нього процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства відносно неплатоспроможного боржника, одночасно намагаючись уникнути заходів, що є невід`ємною частиною таких процедур. Скаржник посилається на висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 щодо заборони суперечливої поведінки, Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.09.2023 у справі № 204/2321/22 щодо уникнення надмірного формалізму.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
22.          29.04.2025 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому наведено прохання залишити касаційну скаргу без задоволення. 
23.          Відповідач не погоджується з касаційною скаргою, і вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, не спростовує правильність висновків апеляційного господарського суду. 
24.           ОСОБА_2 доводить, що оскільки відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України після залишення позову без розгляду та набрання ухвали Господарського суду Київської області у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) законної сили, вжиті судом заходи забезпечення позову не можуть продовжувати діяти.
25.          Вказує, що відносно ОСОБА_2 постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2025 у справі № 369/4783/23 встановлено преюдиційні обставини, де зокрема вказано, що питання щодо заміни заходів забезпечення позову належить до юрисдикції Господарського суду Київської області, який розглядає справу № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 .
26.          Посилання позивача на висновки у постановах Верховного Суду, що перераховані у касаційній скарзі, відповідачка вважає необґрунтованими.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
27.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
28.          Здійснивши перевірку правильності застосування судами норм процесуального права, оцінивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
29.          Предметом касаційного перегляду у цій справі постало питання скасування заходів забезпечення позову, який залишено судом без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви з грошовими вимогами до боржника у справі про неплатоспроможність. 
30.          У цій справі ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позивач також просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, належну відповідачці, яку судом було задоволено. В подальшому, матеріали цивільної справи було передано на розгляд Господарському суду Київської області, в провадженні якого перебуває справа про неплатоспроможність відповідачки. Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.10.2024 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з підстави визначеної ч. ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки ОСОБА_1 подав до господарського суду заяву з грошовими вимогами до ОСОБА_2 .
31.          Відносно твердження скаржника, що стаття 226 ГПК України серед переліку підстав для залишення позову без розгляду не містить норми, викладеної в четвертій частині ст. 7 КУзПБ Верховний Суд зауважує, що Суд неодноразово наголошував, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. При розгляді справ про банкрутство спеціальні норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні щодо інших законодавчих актів.
32.          Стаття 7 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник та передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність).
33.          Частина четверта вказаної статті визначає наслідком подання позивачем у такому спорі про стягнення грошових коштів з боржника заяви з грошовими вимогами до боржника у справі про його неплатоспроможність - залишення судом позову без розгляду. 
34.          Отже, подання заяви з грошовими вимогами до боржника у справі про неплатоспроможність є спеціальною підставою для залишення без розгляду позову про стягнення заборгованості з боржника, визначеною ч. 4 ст. 7 КУзПБ, норми якого мають пріоритет при здійсненні провадження про неплатоспроможність. 
35.          Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
36.          Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
37.          У постанові від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
38.          Слід зазначити, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.
39.          Водночас, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи.
40.          Відповідно до ч. 9 ст. 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
41.          Отже у разі залишення позову без розгляду припиняється розгляд судом спору між сторонами, що унеможливлює в подальшому прийняття судового рішення по суті спору про задоволення позову, а тому застосовані судом заходи забезпечення позову підлягають скасуванню на підставі ч. 9 ст. 145 ГПК України, оскільки відпадає необхідність їх застосування як механізму забезпечення виконання в майбутньому рішення суду. Суд зауважує, що забезпечення, вжите судом у межах позовного провадження, не може існувати окремо без наявного позовного провадження. 
42.          Відтак, встановивши, що у цій справі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 був залишений господарським судом без розгляду, апеляційний господарський суд вірно застосував положення ч. 9 ст. 145 ГПК України та задовольнив клопотання відповідачки про скасування заходів забезпечення позову. 
43.          Відносно доводів скаржника, що спір між ним та відповідачкою не припинився, а лише змінився порядок його вирішення і скасування заходів призведе до можливого вчинення дій щодо розпорядження майном боржника Суд зазначає, що такі доводи не спростовують правильність застосування судом апеляційної інстанції ч. 9 ст. 145 ГПК України у цій справі. 
44.          Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову у позовному провадженні та забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство є різними інститутами, оскільки перше приймається задля забезпечення індивідуальної вимоги позивача, а друге - задля забезпечення вимог всіх кредиторів боржника.
45.          Порядок вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність регулюється положеннями ст. 118, 119 КУзПБ і відповідно до зазначених норм такі заходи вживаються господарським судом за вмотивованим клопотанням сторін у справі про неплатоспроможність чи за ініціативою суду. 
46.          За висновком Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду сформульованого у пункті 56.16 постанови від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, лише після вчинення всіх передбачених Законом про банкрутство (стаття 23) чи КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 23 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45 КУзПБ) визнання його вимог, конкурсний кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України).
47.          Скаржник правильно зазначає, що до набуття статусу кредитора у справі про неплатоспроможність він позбавлений права клопотати перед судом про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, однак предметом судової оцінки у цій справі є питання щодо вжитих заходів забезпечення позову у межах позовного провадження, а не щодо вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність. Відтак Верховний Суд відхиляє зазначені аргументи касаційної скарги.
48.          Разом з тим, як зазначив апеляційний господарський суд, ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі частини п`ятої статті 119 КУзПБ, суд першої інстанції вжив заходи для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати майно. 
49.          Посилання скаржника на подання відповідачкою аналогічних заяв у інших справах, реєстрації її суб`єкта підприємницької діяльності, недобросовісність боржника зводяться до встановлення обставин справи, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в силу вимог ст. 300 ГПК України, та не доводять порушення судом норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції. 
50.          Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції про задоволення клопотання ОСОБА_2 та скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.03.2023 у справі № 369/4028/23, не знайшли свого підтвердження. 
51.          Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть різнитися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 указаної Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00, пункт 23). 
52.          Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків апеляційного господарського суду. 

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
53.          Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
54.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга ОСОБА_1  підлягає залишенню без задоволення, а постанова Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 - залишенню без змін. 

В. Розподіл судових витрат
55.          У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308,  309,   315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

        ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 у справі №  911/2308/23 (369/4028/23) залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Пєсков

Судді                                                                                                    В. Картере 
                                                                                          
                                                                                                    К. Огороднік