ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1263/25 Справа № 184/2325/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг        

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді БондарЯ.М.
Суддів Зубакової В.П., Корчистої О. І.
сторони
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС»
відповідач-  ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» на рішення  Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року, ухваленого суддею Томашем В.І. в м.Покров Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 18 вересня 2024 року, 

УСТАНОВИВ

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що 18.01.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту 501102177, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 35 000,00 грн. на строк 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 21.99 %. 
Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. 
АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 35 000,00 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. 
Згідно розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 року загальний розмір заборгованості становив 48 072,67 грн., яка складалась: - з тіла кредиту в розмірі 22 832,72 грн., - заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 25 239,95 грн. 
20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. 
Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором 501102177 від 18.01.2019 року. 
Згідно розрахунку заборгованості за  ОСОБА_1  станом на 20.12.2021 року рахується заборгованість в розмірі 48 072,67 грн. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 18 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» оскаржило судове рішення в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позову.
При цьому, скаржник зазначає, що відповідно до положень Глави 50 ЦК України неповідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє зобов`язань боржника. Вказує, що у відповідності з нормами закону відсутність/наявність повідомлення про заміну кредитора жодним чином не спростовує факту наявності боргу відповідача.
Окрім того, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доданий до позову розрахунок боргу відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства та не є доказом зазначеного ним в позові боргу, що доданий розрахунок сформований навіть не первісним кредитором, а самим Фактором. Та зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості у відповідності до умов Кредитного договору здійснити самостійний розрахунок, оскільки борг підтверджується не тільки розрахунком, а умовами кредитного договору та виписками по рахунку.
Позивач зазначає, що до позову було надано виписки по рахунку відповідача, які в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписка є первинним документом, який підтверджує розмір та наявність заборгованості, про що наголосив Верховний Суд у Постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.
Звертає увагу на те, що заборгованість відповідача підтверджується сукупністю наданих позивачем доказів: умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованостіі, який зроблено на підставі даних документів.
Також позивач вважає, що місцевим судом не було надано належної оцінки документам, які підтверджують факт набуття скаржником права вимоги до відповідача, зокрема договір факторингу та додатки до нього, які є невід`ємною частиною.
Позивач вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.525, 629 ЦК України щодо обов`язковості договору та зобов`язання.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.01.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту 501102177, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 35 000,00 грн. на строк 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 21.99 %. 
Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. 
АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 35000,00 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. 
Згідно розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 року загальний розмір заборгованості становив 48 072,67 грн., яка складалась: - з тіла кредиту в розмірі 22 832,72 грн., - заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 25 239,95 грн.
20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. 
Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором 501102177 від 18.01.2019 року. 
Згідно розрахунку заборгованості за ОСОБА_1 станом на 20.12.2021 року рахується заборгованість в розмірі 48 072,67 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та судовий збір.
При цьому судом встановлено, що позивач не надав до позову оригінал банківського договору від 18.01.2019 року, укладеного між АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 . Підпис в додані Оферті від імені ОСОБА_1 викликає сумнів. 
Позивач у своїх позовних вимогах посилається на кредитний договір №501102177 від 18.01.2019 року, але в матеріалах справи такий кредитний договір з таким номером та підписом позичальника та відповідача по справі, між відповідачем та позивачем по справі, як і між відповідачем та первісним кредитором АТ «Альфа-Банк», з усіма його істотними умовами, передбаченими законодавством, з посиланням на який, може бути вирішений даний конкретний спір, з дотриманням вимог передбачених ст.1055 ЦК України, відсутній. А замість кредитного договору, під таким номером та датою підписання, знаходяться наступні документи: Оферта на укладення угоди про надання кредиту №501102177, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 
В Оферта зазначено, що ОСОБА_1 як позичальник пропонує банку «АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання кредиту, обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлюваної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Однак в додатку до позовної заяви кредитний договір не доданий так як він між сторонами взагалі не вкладався. Оферта це пропозиція певній стороні укласти договір з урахуванням викладених умов. Пропозиція це не договір.
Позивач, у списку додатків до позову, угоду про наміри вкладення кредиту зазначив як кредитний договір. Не заяву про акцепт публічної оферти банку, Не «Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти», якого в матеріалах справи немає.
Крім того, в Публічній пропозиції банку про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Заява на приєднання та Заява на відкриття/закриття/зміну послуг та інші разом - складають єдиний документ - Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Не кредитний договір, з усіма його наслідками, передбаченими законодавством, а саме Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Крім того, судом встановлено, що позивачем не додані до позову належні розрахунки боргу та докази видачі кредиту позичальнику. 
Позивачем до позову доданий безпідставно розрахунок боргу, складений новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». При цьому, позивач зазначає, що кредит був наданий АТ «Альфа-Банк», однак в справі зазначені розрахунки зовсім іншого банку, а саме АТ «Сенс Банк». При цьому цей розрахунок підписаний зовсім не повноваженою особою, а саме директором ТОВ «Еліт Фінанс».
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, при цьому суд зазначив, що копії доданих позивачем до позову документів у тому вигляді, в якому вони додані, не підтверджують у повній мірі борг відповідача, не підтверджують права позивача на витребування боргу, не підтверджують кредитних зобов`язань позичальника. Додатки до позову, копії документів (заяви, тарифи та всі інші документи) надані не первісним кредитором, а набувачем прав вимоги.
Колегія суддів перевіривши доводи позивача та наявні у справі докази не може погодитись з висновками суду першої інстанції та частково погоджується з доводами ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Так, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви суду надано наступні докази (копії): Оферта на укладення угоди про надання кредиту №501102177, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.01.2019, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.5); Паспорт споживчого кредиту, підписаний сторонами споживчого кредиту 18.01.2019 (а.с.5- зворот, 6); Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, також підписаний сторонами (6- зворот); Договір факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, укладений між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», підписаний сторонами договору та скріплений печатками (а.с.7-11; Додаток №1 до Договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року – характеристика права вимоги, переданих Фактору Клієнтом за договором та боржників за основними договорами, де під порядковим номером 1462 вказано Договір №501102177, дата договору 18.01.2019, індивідуальний нормер боржника ОСОБА_1 сума боргу 22 832,72 грн., сума заборгованості по процентам та комісія – 25239,95 грн., загальна сума заборгованості – 48 072,67 грн. (а.с.12); Виписка по особовим рахункам ОСОБА_1 з 18.01.2019 по 20.12.2021 (а.с.13-36); Розрахунок заборгованості за кредитом станом на 20.12.2021, відповідно якому заборгованість ОСОБА_1 становить 48 072,67 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 22 832,72 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом – 8 385,76 грн.; заборгованість за комісією за користування кредитом – 16 854,19 грн. (а.с.37).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.
Так, Офертою на укладення угоди про надання кредиту №501102177, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.01.2019, яка підписана ОСОБА_1 встановлено, що Позичальник запропонувала АТ «АЛЬФА-БАНК» укласти Угоду про надання кредиту обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі Угода). Півдставою для Угоди є Договір про банківське обслуговуванн фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (далі Договір), що укладений між ОСОБА_1 та Банком. Умовами споживчого кредиту є кредит готівкою у сумі 35 000 грн., процентна ставка 21,99% річних – фіксована, строк кредиту 48 місяців. Дата повернення кредиту 18.01.2023. Кредит надається для власних потреб, Розмір 35 000 грн., спосіб видачі – переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Альфа-Банк».
Колегія суддів зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Позивачем жо позовної заяви надано Виписку АТ «СЕНС БАНК» - нова назва попереднього кредитора АТ «Альфа - Банка» по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 18.01.2019 (день укладення споживчого кредиту) по 20.12.2021 (укладення Договору Факторингу №4 (а.с.13-26), якою зокрема підтверджено перерахування грошових коштів 18.01.2019 у розмірі 35 000 грн. ОСОБА_1 (а.с.13).
Договором факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, укладеним між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (а.с.7-13); Додатком 1-1 до Договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до договору факторингу №4 від 20.12.2021, платіжним дорученням №34291 від 20 грудня 2021 року про перерахування ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь АТ «Альфа-Банк» 12 878 944,00 грн. за право вимоги згідно договору факторингу №4 від 20.12.2021 без ПДВ, доведено перехід права вимоги до нового кредитора ТОВ «Еліт Фінанс» заборгованості відповідача за кредитним договором №501102177 від 18.01.2019 в розмірі 48 072,67 грн.
Договір факторингу №4 від 20 грудня 2021 року укладено між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс».
Відповідно до п.2.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор - ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта - АТ «Альфа-Банк» за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право вимоги до Боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до Договору.
Відповідно до п.4.2 Договору ціна права вимоги за цим Договором становить 12 878 944,00 грн. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові Ціну Прав Вимоги в розмірі 12 878 944,00 грн. шляхом перерахування на рахунок клієнта в дату підписання договору.
Відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростовані доводи позивача про отримання ОСОБА_1 у першого кредитора кредитних коштів у розмірі 35 000 грн., як і не спростовано розмір виниклої кредитної заборгованості.
Таким чином, колегія суддів на підставі наведеного вище, не може погодитись з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог та вважає такий висновок суду першої інстанції невірним, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, зробленим без належного дослідження наявних у справі доказів, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню на підставі статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
У позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 18.01.2019 №501102177 в загальному розмірі 48 072,67 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 832,72 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 25 239,95 грн., проте з розрахунку заборгованості видно, що заборгованість за відсотками складає 8 386,76 грн. та заборгованість за комісією за обслуговування кредиту складає 16 854,19 грн., що у сумі і складає - 25 239,95 грн., однак позивачем вимога про стягнення заборгованості за комісією за користування кредитом не заявлялася, а відтак позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом підлягають на суму 8 386,76 грн.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн. (а.с.4), при подачі апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн (а.с.93), що разом складає 7 226 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом апеляційної інстанції позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 31 219,48 грн., що складає 65% від цини позову (48 072,67 грн.), і таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції в загальному розмірі 4 696,90 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» задовольнити. 
Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року скасувати, ухвалити у нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», ІКЮО: 40340222, адреса: 03035, м.Київ, пл.Солом`янська,2, заборгованість за кредитним договором №501102177 від 18.01.2019 у розмірі 31 219,48 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 22 832,72 грн. та заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом у розмірі 8 386,76 грн., витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 4 696,90 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 22 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста