ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/19964/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року (суддя Бондра М.В.) в адміністративній справі №160/19964/24 за позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                  В С Т А Н О В И В:      

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, у тому числі надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, за період з 03.03.2022 по 12.11.2022;
- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, у тому числі надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади ОСОБА_1 , згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб” за період з 03.03.2022 по 12.11.2022;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, у тому числі надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення 
(підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, за період з 13.11.2022 по 20.05.2023;
- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, у тому числі надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади ОСОБА_1 , згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб” за період з 13.11.2022 по 20.05.2023;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за  2022 рік як інваліду війни;
- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за  2022 рік як інваліду війни.
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 03.03.2022 по 17.06.2024 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 . Згідно з витягом з наказу від 17.06.2024 №173 штаб-сержанта ОСОБА_2 , командира 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 , звільненого з військової служби наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) №103-РС від 13.06.2024 у запас відповідно до абзацу 2 підпункту “б” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за станом здоров`я - за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу); 17.06.2024 виключений зі списків особового складу частини та зняти з усіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 18.062.2024. Позивач зазначав, що під час проходження позивачем військової служби за період з 03.03.2022 по 20.05.2023 відповідачами визначався та виплачувався посадовий оклад та оклад за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади позивача, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі – Постанова №704). Внаслідок неправильного визначення позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням був також неправильно визначений розмір інших складових грошового забезпечення - надбавки за вислугу років, премії, надбавки за особливості проходження служби. 27.05.2024 позивач звернувся до відповідача-2 через Міністерство оборони України із рапортами, в яких просив здійснити перерахунок грошового забезпечення та виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 03.03.2022 по 20.05.2023 з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на 01.01.2023 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади ОСОБА_1 , згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704. Після отримання витягу з наказу від 17.06.2024 №173 позивач 16.07.2024 звернувся до відповідача-2 з відповідними заявами, в яких просив: здійснити перерахунок грошового забезпечення та виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення з 03.03.2022 по 20.05.2023 з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на 01.01.2023 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади ОСОБА_1 , згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704; здійснити перерахунок виплаченої грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік та різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений для посади ОСОБА_1 згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704; виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2022 рік, передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”, статтею 12 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а також розділом ХХХІ наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”; надати довідку про нарахування та виплату грошового забезпечення із зазначенням грошового забезпечення, з зазначенням його суми та складових за період з 03.03.2022 по 20.05.2023, яка була виплачена позивачу; надати довідку про суми грошової допомоги на оздоровлення за 2023, яка була виплачена позивачу. Позивач вказував, що станом на день подачі цього позову позивач відповіді не отримав. Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, за період з 03.03.2022 по 12.11.2022;
зобов?язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади ОСОБА_1 , згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб” за період з 03.03.2022 по 12.11.2022, з урахуванням раніше виплачених сум;
визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування ОСОБА_1 раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, за період з 13.11.2022 по 19.05.2023 (включно);
зобов?язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 раніше виплачених сум грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади ОСОБА_1 , згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб” за період з 13.11.2022 по 19.05.2023 (включно), з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов?язано військову частину НОМЕР_1 після проведеного перерахунку військовою частиною НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади ОСОБА_1 , згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб” за період з 13.11.2022 по 19.05.2023 (включно), з урахуванням раніше виплачених сум;
визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування  при проведенні остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за  2022 рік як інваліду війни;
зобов?язано військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за  2022 рік як інваліду війни;
зобов?язано військову частину НОМЕР_1 , після проведеного нарахування військовою частиною НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за  2022 рік як інваліду війни.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив,  що з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що починаючи з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, то положення постанови КМУ №704 підлягають застосуванню в частині, які не суперечать Законам про Державний бюджет.  Суд вважав, що позиція відповідача про те, що слід застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, який встановлено постановою КМУ №704, як сталої величини, станом на 01.01.2018, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. 
Крім цього, суд першої інстанції визнав право позивача на компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки як інвалід війни.
Підставою для часткового задоволення позову стало визначення судом першої інстанції повноважень відповідачів щодо нарахування та виплати грошового забезпечення. З цього приводу судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_2 не є розпорядником бюджетних коштів, але наділений повноваженнями видавати відповідні накази про нарахування грошового забезпечення. Розпорядником бюджетних коштів, на фінансуванні якого перебуває Військова частина НОМЕР_2 , є Військова частина НОМЕР_1 . З цих підстав, суд першої інстанції, визначив відповідача на якого слід покласти обов`язок щодо нарахування та щодо виплати грошового забезпечення, що і стало підставою для часткового задоволення позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що позивачу у спірний період правомірно здійснювався розрахунок грошового забезпечення відповідно до п.4 Постанови КМУ №704 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018. З цього приводу відповідач також вказує на те, що до постанови КМУ №704 внесено зміни, які набрали чинності з 20.05.2023 та згідно з якими розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховується виходячи з розміру 1762грн. Крім цього, відповідач вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду і вказаним обставинам судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 03.03.2022 по 12.11.2022 у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 .
Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 13.11.2022 №435 (по стройовій частині) штаб-сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11.11.20222 №110РС на посаду командира І стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 , який прибув із ВЧ НОМЕР_1 , з 13.11.2022 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 13.11.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170 гривень на місяць, шпк “молодший сержант”. 
Вислуга років станом на 13.11.2022 складає: календарна 00 років 10 місяців 24 дні; пільгова 00 років 05 місяців 18 днів; загальна 01 рік 04 місяці 11 днів. 
Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 212% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років 25%. 
Згідно з пунктом 2.7.7 наказу Міністерства оборони України від 28.01.1998 №20 вступний інструктаж з охорони праці та пожежної безпеки пройшов 13.11.2022. 
Підстава: витяг із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11.11.2022 №110РС, припис командира ВЧ НОМЕР_4 від 12.11.2022 №3256.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.06.2024 №173, штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_5 , звільненого з військової служби наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу №103-РС від 13.06.2024 у запас відповідно до абзацу 2 підпункту “б” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за станом здоров`я - за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу). Вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
17.06.2024 виключений зі списків особового складу частини та зняти з усіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 18.06.2024.
Вислуга років у Збройних Силах України станом на 17.06.2024 становить: календарна 05 років 00 місяців 11 днів; пільгова 00 років 09 місяців 30 днів; загальна 05 років 10 місяців 01 день.
Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 489% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.06.2024 по 17.06.2024.
Виплатити на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 надбавку за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням з 01.06.2024 по 17.06.2024.
Щорічна основна відпустка за 2022 використана тривалістю 6 діб, щорічна основна відпустка за 2023 використана тривалістю 20 діб, щорічна основна відпустка за 2024 використана тривалістю 10 діб.
Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам виплатити грошову компенсацію за 17 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, 20 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік.
Відповідно до пункту 5 розділу ХХХІ Порядку та пункту 12 статті 12 Закону України “Про статує ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” виплатити, як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за 28 днів невикористаної додаткової відпустки за 2023 - 2024 роки.
Виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби” від 17.09.2024 №460 у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних місяців служби. 
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку за 2024 рік не отримував. 
Підстава: наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) №103-РС від 13.06.2024, рапорти штаб-сержанта ОСОБА_1 від 24.05.2024 про звільнення, про виплату компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки від 17.06.2024, про виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби від 17.06.2024, про виплату компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки від 17.06.2024, про здачу справ та посади від 17.06.2024, посвідчення ветеран війни - інвалід війни серії НОМЕР_6 від 04.11.2021.
ВЧ НОМЕР_7 на відповідне звернення позивача щодо перерахунку ВЧ НОМЕР_2 грошового забезпечення та виплачених сум при звільненні ОСОБА_1 , листом від 26.08.2024 №613/12619 повідомила позивача, що усі належні нарахування та виплати під час проходження служби та при звільненні, в тому числі, за якими особисто звертався заявник, здійснені на підставі наказів командира ВЧ НОМЕР_2 та у відповідності до вимог чинного законодавства України.
ВЧ НОМЕР_1 на відповідне звернення позивача, листом від 09.12.2024 №6263 повідомила, що під час проходження служби ОСОБА_1 у ВЧ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , а саме в період з 03.03.2022 по 17.06.2024 позивачу нараховано та виплачено усі належні види грошового забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства, яке діяло у зазначений період. Підстави для перерахунку грошового забезпечення відсутні. Щодо компенсації за 14 днів додаткової відпустки за 2022 позивачу повідомлено, що відсутнє документальне підтвердження, що така відпустка не була використана або дні відпуски були компенсовані за попереднім містом роботи за період з 01.01.2022 по 02.03.2022.  
З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що позивачу за період проходження військової служби з 03.03.2022 по 19.05.2023 нараховувалось щомісячне грошове забезпечення, із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Позивач вважаючи, що за період проходження військової служби відповідачами невірно нараховував та виплачував позивачу як постійні, так і одноразові складові грошового забезпечення, застосовуючи для їхнього обчислення розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року, звернувся з позовом до суду.
За наслідком перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до частини другої, третьої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року прийнято постанову № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності 01 березня 2018 року, та якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
У додатку 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. У додатку 14 до Постанови № 704 визначена схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови № 704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Аналогічні за змістом положення містять примітки до додатків 12-14 Постанови № 704.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103, якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції - “Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.” (пункт 6 Постанови №103).
Постанова № 103 набрала чинності 24 лютого 2018 року.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704. Тобто було відновлено первинну редакцію пункту 4 Постанови № 704 щодо визначення розрахункової величини для визначення посадових окладів з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
З огляду на це, є необхідність застосування з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 та відповідно до позовних вимог) положень пункту 4 Постанови № 704 у редакції до 24 лютого 2018 року, тобто у редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103.
Через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” та Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок грошового забезпечення з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Позивач у спірній ситуації не погоджується, зокрема, з застосованою відповідачем у період 2022-2023 років при нарахуванні та виплаті його грошового забезпечення розрахунковою величиною - прожитковим мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року.
Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 та повторений у постановах від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21, від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21.
У подальшому викладені висновки щодо застосування пункту 4 Постанови № 704 був підтриманий і у постановах Верховного Суду від 23 травня 2023 року у справі №380/22021/21 та від 18 січня 2024 року у справі № 240/1387/21.
Відповідно до викладених висновків, враховуючи те, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
З 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням”.
Правовий висновок Верховного Суду про те, що з 01 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином - як випливає з їх змісту - на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.
Спираючись на цей висновок можливо погодитися з судом першої інстанції у частині того, що грошове забезпечення позивача, його посадовий оклад та оклад за військовим званням у період 2022-2023 років (з 03.03.2022 по 20.05.2023) слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не “на 1 січня 2018 року”). 
Отже, доводи скаржника про те, що позивачу у спірний період правомірно здійснювався розрахунок грошового забезпечення відповідно до п.4 Постанови КМУ №704, свого підтвердження не знайшли.
Посилання відповідача на те, що з 20.05.2023 набрали чинності зміни, внесені до постанови КМУ №704, якими: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14; 3. 
Отже, як правильно зазначає відповідач, з 20.05.2023 у зв`язку із внесенням постановою від 12.05.2023 № 481 змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
В той же час, заявлені позивачем вимоги, які задоволенні судом, не стосувалися перерахунку грошового забезпечення з 20.05.2023.
Щодо аргументів відповідача про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що  стаття 233 КЗпП України  є нормою матеріального права,  яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення  законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Отже, положення  ст.233 КЗпП України  підлягають застосуванню у правовідносинах щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Відповідно до частини другої  статті 233 КЗпП України  (у редакції, чинній до 19 липня  2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення  належної йому заробітної плати  без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу  статті 233 КЗпП України  викладено у такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою  про вирішення трудового спору  безпосередньо до суду  в тримісячний строк  з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою  про вирішення трудового спору у справах про звільнення  працівник має право звернутися до суду  в місячний строк  з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах  про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,  - у тримісячний строк  з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
У спірному випадку позивач просив перерахувати грошове забезпечення за  період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до  статті 233 КЗпП України  [19 липня 2022 року].
Правові питання застосування положень  ст.233 КЗпП  у випадках заявлення вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за  період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до  статті 233 КЗпП України, було предметом дослідження Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №460/21394/23 (постанова від 21.03.2025).
Верховним Судом, зокрема, зроблено такий висновок: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії  статті  233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії  статті 233 КЗпП України, в редакції  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до  19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням  статті  233 КЗпП України  (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми  статті 233 КЗпП України  (у редакції  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).
Застосовуючи вказаний правовий висновок Верховного Суду до правовідносин, які становлять предмет розгляду у цій справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що до заявлених вимог про перерахунок грошового забезпечення з 03.03.2022 по 19.07.2022 не можуть бути застосовані строки звернення з позовом до суду, а до вимог щодо перерахунку грошового забезпечення з 19.07.2022 підлягає застосуванню тримісячний строк з дня звільнення позивача зі служби та вручення позивачу повідомлення (грошового атестату) про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення на день звільнення.
У спірному випадку позивача звільнено зі служби 17.06.2024, а з позовом до суду позивач звернувся (засобами поштового зв`язку) 16.07.2024, у зв`язку з чим підстав стверджувати про пропуск ним встановленого строку не існує.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також аргументи, з якими відповідач пов`язував незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 325 КАС України, суд –

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/19964/24 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

        Повний текст постанови складено 08.05.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк