ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 травня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/3158/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від прокуратури-Лянна О.А., за посвідченням;
від Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області-Горовий С.О., на підставі ордеру;
від Любашівської селищної ради Одеської області-не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року, м. Одеса, суддя Невінгловська Ю.М., повний текст рішення складено та підписано 26.12.2024 року
у справі №916/3158/24
за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса 
до відповідача 1: Любашівської селищної ради Одеської області; відповідача:2 Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області
про   визнання недійсним договору, скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання повернути земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У липні 2023 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса звернувся   до Господарського суду Одеської області  з позовом до Любашівської селищної ради Одеської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області,    в якому просив: визнати недійсним договір №31 оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, укладений 12.03.2024 між Любашівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» с.Кричунове, Одеської області щодо земельної ділянки площею 50,7549 га з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 для сільськогосподарських потреб (зрошення) та водного об`єкта - Кричунівського ставка №2 площею 44,4079 га, які розташовані на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області; скасувати рішення державного реєстратора Зеленогірської селищної ради Галіборщ Ганни Миколаївни від 13.04.2024 №72585979 про державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області на земельну ділянку площею 50,75 га з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 для рибогосподарських потреб, яка находиться за адресою: Одеська область, Любашівський район, Кричунівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 373659751233, номер запису про інше речове право 54561550); зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області повернути Любашівській селищній територіальній громаді в особі Любашівської селищної ради земельну ділянку площею 50,7549 га з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - Кричунівським ставком №2 площею 44,4079 га, які розташовані на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області; вирішити питання щодо відшкодування на користь Одеської обласної прокуратури за рахунок відповідачів сплаченого прокурором судового збору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор, посилаючись на наявність у нього законних підстав для представництва інтересів держави, зазначив, що рішенням Любашівської селищної ради від 31.01.2024 № 6502 передано Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ -ЛТД», с.Кричунове, Одеської області в оренду земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 загальною площею 50,7549 га для сільськогосподарських потреб (зрошення) за адресою: Одеська область, Подільський район, Любашівська селищна рада. На підставі вказаного рішення між Любашівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПЛ -ЛТД», с.Кричунове, Одеської області 12.03.2024 укладено договір № 31 оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об' єктом. 
Рішенням державного реєстратора Зеленогірської селищної ради Галіборщ Ганни Миколаївни від 13.04.2024 № 72585979 проведено державну реєстрацію права оренди Товариствам з обмеженою відповідальністю  «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 373659751233, номер запису про інше речове право 54561550). 
Проте, на думку, прокурора Любашівською селищною радою здійснено передачу земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області без проведення земельних торгів (аукціону) в порушення цільового призначення земельної ділянки, всупереч встановленим законодавством вимогам щодо мети передачі в оренду земель водного фонду та водних об`єктів, а також в протиріччя з вимогами паспорта водного об`єкта.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року у справі №916/3158/24 (суддя Невінгловська Ю.М.) у задоволенні позову Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса до Любашівської селищної ради Одеської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області про визнання недійсним договору, скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання повернути земельну ділянку у справі №916/3158/24 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог прокурора, місцевий господарський суд  дійшов висновку, що передача Любашівською селищною радою в користування Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД»,  с.Кричунове, Одеської області земельної ділянки з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 за договором оренди № 31 оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, з метою спеціального водокористування, було здійснено правомірно, на підставі попередньо отриманого дозволу, що відповідно до норм чинного законодавства не потребує проведення процедури передачі земельної ділянки в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) у відповідності до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України. Також, судом першої інстанції зазначено, що прокурором не було доведено належними та допустимими доказами зворотнє, як і не було доведено, що Товариство  з обмеженою відповідальністю  «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області використовує даний водний об`єкт з метою здійснення рибальства.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса з рішенням Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року у справі №916/3158/24 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги прокурора задовольнити у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат у справі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на обставини, визначені ним в позовній заяві, наголошує, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Жодних вимог щодо необхідності оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та водний об`єкт для отримання такого дозволу законодавством не  передбачено. Так само отримання дозволу на спеціальне водокористування не зобов`язує особу вживати заходи для оформлення правовстановлюючих документів на водні об`єкти, з яких здійснюватиметься забір води. Тобто,  прокурор стверджує, що законодавством розрізняються підстави, умови та порядок використання водних об`єктів на умовах оренди та здійснення забору води на умовах спеціального водокористування. 
Також, прокурор наголошує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» від 04.11.2020 №963-ІХ, який набрав чинності 02.03.2021, внесено до зміни до ряду законодавчих актів України, у тому числі до Водного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».
При цьому, на переконання прокурора, наявність дозволу щодо забору води за допомогою вказаного насосного агрегату не вимагає оформлення у користування земельної ділянки та водного об`єкту Кричунівського ставка № 2 загальною площею 50,7549 га, у тому числі, під ставками - 44,4079 га, пасовищами - 4,7984 га, під гідротехнічними спорудами - 0,3497 га.
Таким чином,  прокурор наголошує, що наявність дозволу для спеціального водокористування (забір води за допомогою насосного агрегату) використано лише як черговий формальний привід для уникнення проведення процедури земельних торгів, а тому, на думку прокурора, Товариство з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області не могло законно набути право користування земельною ділянкою та водним об’ єктом. Натомість, Товариство набуло зазначене право в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного, однак юридичне оформлення права користування землею стало можливим у результаті прийняття органом місцевого самоврядування рішення, яке не є таким.
Також, прокурор наголошує, що дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки, відповідно до статті 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власність фізичним або юридичним особам, а також забезпечення конкурентного способу розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Такий підхід забезпечує раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації. 
Разом з тим, прокурор вважає, що рішення суду першої інстанції може становити прецедент, згідно з яким для отримання у користування будь-якого водного об`єкта в обхід встановленої конкурентної процедури достатньо буде отримати дозвіл на спеціальне водокористування, за більш спрощеним порядком та умовами, ніж участь у відкритих торгах з продажу права оренди на земельну ділянку та водний об`єкт.
Щодо неможливості передачі у користування земельної ділянки з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 та водного об`єкта для сільськогосподарських потреб (зрошення) прокурор наголосив, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам прокурора щодо неможливості використання Кричунівського ставка №2 та земельної ділянки під ним для сільськогосподарських потреб (зрошення). Матеріалами справи підтверджується, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 - для рибогосподарських потреб.
Прокурор наголошує, що Любашівська селищна рада відповідно до рішення селищної ради від 31.01.2024 №6502 та договору оренди від 12.03.2024 здійснила передачу земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області для сільськогосподарських потреб (зрошення) всупереч існуючому цільовому призначенню земельної ділянки (землі водного фонду) та її виду використання (для рибогосподарських потреб). 
Також, посилаючись на частину 1 статті 51 Водного кодексу України прокурор зазначає, що визначено вичерпний перелік цілей, для яких можуть передаватись у користування на умовах оренди водні об`єкти, до яких використання водних об`єктів для сільськогосподарських цілей (зрошення) не відноситься. 
Скаржник наголошує, що поза увагою суду першої інстанції залишились відомості паспорту водного об’ єкта на Кричунівський ставок №2, погодженого 30.08.2023 сектором у Херсонській області та м. Севастополі Держводагентства України, відповідно до якого призначення водного об`єкта (водосховища, ставка) відповідно до проекту будівництва: по проекту відомості відсутні, фактично - рибництво.  В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 51 Водного кодексу України, надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Невід`ємною складовою договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом є паспорт водного об`єкта (ч. 8 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). 
Таким чином, на думку прокурора, використання Кричунівського ставка №2 для сільськогосподарських цілей (зрошення) прямо суперечить паспорту водного об`єкта, який є невід`ємною частиною договору оренди.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 року  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року у справі №916/3158/24 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 року розгляд справи за  апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року у справі №916/3158/24 відкладено на 07.04.2025 року.
Судове засідання 07.04.2025 не відбулося в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Колоколова С.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 року призначено справу №916/3158/24 до розгляду на 19.05.2025 року.
20.02.2025 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Любашівської селищної ради Одеської області надійшов відзив (вх. №2531/25/Д2), у якому відповідач - 1 просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи. 
Зокрема, у відзиві, відповіда-1 наголошує, що чинним законодавством прямо встановлено, що не підлягають передачі в користування на конкурентних засадах ділянки у разі їх використання для потреб спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів, а у дозволі прямо прописано, що метою спеціального водокористування є зрошення.
Відтак,  відповідач-1 стверджує, що з урахуванням наявності виданого Державним агентством водних ресурсів України дозволу на здійснення спеціального водокористування від 07.06.2023 року № 111/ОД/49д-23 у Любашівської селищної ради відсутні підстави та повноваження для відмови в наданні земельної ділянки в оренду водокористувачу для здійснення зрошення.
Також, відповідач-1  звертає увагу суду на той факт, що в силу положень статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. І вже саме земельним законодавством прямо передбачено передачу в оренду земельних ділянок водного фонду, що перебувають у державній або комунальній власності для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів. Аналогічні положення містить стаття 51 Водного кодексу України, згідно змісту якої водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України.
З огляду на вказане, відповідач – 1 наголошує, що вимога апелянта про необхідність в судовому порядку визнати договір недійсним суперечить нормам чинного законодавства та не знаходить свого підтвердження у нормах чинного законодавства, оскільки умови договору сторонами не порушувались, а укладання договору ніяким чином не відбувалось з порушенням норм закону.
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні прокурор підтримав свої доводи та вимоги апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати, апеляційну скаргу задовольнити. 
Представник відповідача-2 просив суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином про що свідчить  довідка про доставку до його електронного кабінету шляхом направлення ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, про причини неявки в судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру суду апеляційної інстанції не надав.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, що прийняли участь в засіданні суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-1.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року у справі №916/3158/24 не потребує скасування, з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області, Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з інформаційної довідки №383467739, власником земельної ділянки кадастровий номер 5123382600:02:002:0003, площею 50.75 га, є Любашівська селищна рада, ЄДРПОУ 04380040. Цільове призначення даної земельної ділянки – для рибогосподарських потреб.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5123382600:02:0002:0003 – для рибогосподарських потреб, відноситься до категорії земель - землі водного фонду, площа земельної ділянки – 50,7549 га.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області здійснює наступні види економічної діяльності:
01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний);
03.12 Прісноводне рибальство;
03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура);
46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками;
47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах.
07.06.2023 Державне агентство водних ресурсів України видано дозвіл на спеціальне водокористування №111/ОД/49д-23 Товариством з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД»,  ЄДРПОУ 36153829, 66530, Одеська область, Подільський район, Любашівська ТГ, село Кричунове, пров. Риболовний, буд. 3.
Фактичне місце здійснення діяльності (водокористування): Забір води з Кричунівського ставка №2 (за допомогою пересувного насосного агрегату МЕС-DMR-65-2/2), розташований на території Любашівської ТГ, в межах с.Кричунове Подільського району Одеської області. Басейн балки Гедзилів Яр/басейн р. Кодима/басейн р. Південний Буг.
Мета водокористування: зрошення.
Строк дії дозволу – з 07.06.2023 по 07.06.2026.
30.08.2023 Держводагенством України було погоджено паспорт водного об?єкта – Кричунівського ставку №2 площею 44, 4079 га, що розташований на території Любашівської селищної ради в Подільському районі Одеської області, що був виготовлений ФОП Єгоращенко В.Б. на замовлення Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області.
Відповідно до даного паспорту, по проекту будівництва відомості про призначення водного об`єкту відсутні, фактично – рибництво.
Після отримання дозволу на спеціальне водокористування, Товариство з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» звернулося до Любашівської селищної ради з листом №28/09-01 від 28.09.2023, в якому, керуючись ст. 124 Земельного кодексу України та на підставі отриманого дозволу на спеціальне водокористування, просило передати в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 площею 50.7549 га Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» на 25 років.
Рішенням №6502 від 31.01.2024 «Про передачу в оренду земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» кадастровий номер 5123382600:02:002:0003 на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області» Любашівська селищна рада вирішила:
1) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» в оренду вищезазначену земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом;
2) Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» укласти з селищною радою договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом терміном на 7 років загальною площею - 50,7549 га, під ставками 44,4079 га, пасовищами 4,7984 га, під гідротехнічними спорудами 0,3497 га, низинні заболочені землі - 1,1989 га, для сільськогосподарських потреб (зрошення) за адресою: Одеська область, Подільський район, Любашівська селищна рада. Встановити орендну плату за користування земельною ділянкою в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом із розрахунку:
- за земельну ділянку в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної;
- за водний простір згідно з Методикою визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.05.2013р. №236.
3. Зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД»:
- погодити укладений договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом терміном на 7 років загальною площею - 50,7549 га, під ставками 44,4079 га, пасовищами 4,7984 га, під гідротехнічними спорудами 0,3497 га, низинні заболочені землі - 1,1989 га, для сільськогосподарських потреб (зрошення) за адресою: Одеська область, Подільський район, Любашівська селищна рада у секторі в Одеській області Державного агентства водних ресурсів України;
- утримувати земельну ділянку в належному санітарно-екологічному стані.
Контроль за виконанням даного рішення покладено на постійну комісію з питань земельних містобудування, відносин та охорони природи.
12.03.2024 між Любашівською селищною радою, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», як орендарем, укладено договір № 31 оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (далі – договір), згідно п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (ставок) Кричунівський ставок №2 площею 50, 7549 га, розташований на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області (в межах населених пунктів) для цілей – сільськогосподарських потреб (зрошення).
Пунктом 2 договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 50, 7549 га, у тому числі, земельна ділянка площею 44,4079 га вид угідь ставки з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003, цільове призначення земельної ділянки: сільськогосподарських потреб (зрошення), яка розташована на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області (за межами населених пунктів) та водний об`єкт (водний простір), у тому числі рибогосподарська технологічна водойма Кричунівський ставок №2 площею 44,4079 га об`єм при НПР 639,1 тис. мІ. Рибогосподарська технологічна водойма згідно з цим договором надається в оренду з урахуванням вимог Закону України «Про аквакультуру».
Відповідно п. 3 договору на земельній ділянці розташовані об`єкти інфраструктури:
- гребля, насипна, земляна, використовується як господарський проїзд, земляна, з місцевих суглинків, ширина по гребеню до 10,0 м, ширина по підошві близько 17,5 м, довжина 328,5 м, максимальна висота до 1,8 м, кріплення гребеня відсутнє, мітка гребеня – 111,6 мБс, Закладання верхнього укосу переважно 1:2,0 закладання низового укосу переважно 1:2,5. Кріплення верхового укосу зарості дерев та чагарників, кріплення низового укосу – природний травостій (гребля перебуває у комунальний власності Любашівської селищної ради).
Пунктом 4 договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення цього договору 1 237 341,48 грн. згідно з Витягом № НВ-5100202652024 із технічної документації з нормативної оцінки земельних ділянок, виданого відділом № 6 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Одеській області 08.02.2024.
Пунктами 5-7 договору, передбачено, зокрема наступне:
об`єкт оренди має такі недоліки, що можуть перешкоджати його ефективному використанню: недоліки відсутні.
Інші особливості об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини: відсутні.
Цей договір укладено на 7 (сім) років. Після закінчення строку, на який укладено цей договір, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди на новий строк.
У такому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку, на який укладено цей договір, повідомити письмово орендодавця про намір скористатися цим правом на укладення договору оренди на новий строк.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди на новий строк орендар додає проект відповідного договору.
Пунктом 8 договору сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі:
за земельну ділянку у розмірі 98 987 грн. 32 коп., що становить 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно з Витягом №НВ-50002652024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 2024 (розрахунок додається), орендної плати у гривнях із зазначенням умов її внесення відповідно до бюджетної класифікації);
за водний об`єкт (водний простір) у розмірі 17 613 грн. 95 коп. на рахунок обласного бюджету Одеської області.
Пунктами 13 – 18 договору сторони передбачили наступне: передача водного об`єкта в оренду здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта, а в разі надання в оренду рибогосподарської технологічної водойми – паспорта та/або технічного проекту рибогосподарської технологічної водойми; використання земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом здійснюється лише для цілей, визначених цим договором; використання об`єкта оренди здійснюється з дотриманням Водного та Земельного кодексів України, а також інших законодавчих актів; дотримання зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта;експлуатація водосховищ і ставків здійснюється відповідно до встановлених Держводагентством режимів роботи; використання водного об`єкта здійснюється без створення перешкод у здійсненні загального водокористування (крім випадків, визначених законом) та у здійсненні спеціального водокористування відповідно до виданих дозволів.
Відповідно до п. 29 договору орендодавець має право вимагати від орендаря:
- використання земельної ділянки за цільовим призначення згідно з цим договором;
- додержання Водного та Земельного кодексів України, а також інших законодавчих актів;
- дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смут, пляжних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які мають особливо охороняються (у разі наявності),
- дотримання зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта;
- експлуатації водосховищ і ставків відповідно до встановлених в установленому порядку режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними рудами та права спеціального водокористування;
- своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку та водний об`єкт.
Згідно до п. 30 договору орендодавець зобов`язаний:
- передати в користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у стані, що відповідає умовам цього договору;
- під час передачі земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки;
- не вчиняти дій, які перешкоджають орендареві користуватися орендованою земельною та водним об`єктом,
- відшкодовувати орендарю капітальні витрати, пов`язані з поліпшенням стану об`єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця;
- попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які у процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або привести до погіршення стану об`єкта оренди.
Відповідно до  п. 31 договору орендар має наступні права:
- самостійно господарювати на землі та водному об`єкті з дотриманням умов цього договору та вимог законодавства;
- отримувати продукцію і доходи;
- здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво гідротехнічних споруд;
Згідно з п. 32 договору орендар зобов`язаний:
- приступати до використання земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній об`єктом у строки, встановлені цим договором, але не раніше дати державної реєстрації відповідного права оренди;
- виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або цим договором;
- у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію цього договору відповідному податковому органові та територіальному органові Держводагентства;

- своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за об`єкти оренди;
- здійснювати заходи з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта;
- експлуатації водосховищ і ставків відповідно до встановлених Держводагентством режимів роботи;
- здійснювати заходи з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ і ставків відповідно до встановлених Держводагенством режимів роботи;
- у разі необхідності оформити право користування гідротехнічними спорудами та право спеціального водокористування;
- під час використання прибережних захисних смуг дотримуватися вимог щодо обмеження господарської діяльності, встановлених законодавством;
Після припинення цього договору повернути свій примірник паспорта водного об`єкта – орендодавцю.
Пунктом 37 договору передбачено, що зміна цього договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни цього договору спір розв`язується у судовому порядку.
Відповідно до п. 38 договору цей договір припиняється у разі:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;
- ліквідації юридичної особи орендаря або припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця;
- відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем,
- смерті фізичної особи орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, передбачених у статті 7 Закону України "Про оренду землі", від виконання цього договору;
- порушення умов користування об`єктом оренди;
- розірвання цього договору.
Цей договір припиняється також з інших підстав, передбачених законом.
Згідно п. 38 договору цей договір може бути розірвано за:
- взаємною згодою сторін;
рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкоджених об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає його використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
На підставі вказаного договору 09.04.2024 державним реєстратором Зеленогірської селищної ради Одеської області Галіборщ Ганною Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 72585979 від 13.04.2024, на підставі чого здійснено державну реєстрацію права оренди Товариствам з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» на земельну ділянку з кадастровим номером 5123382600:02:002:000.
Також, як вбачається із матеріалів справи, між Любашівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» 26.12.2022 вже укладався договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (кадастровий номер 5123382600:02:002:0003) та Любашівською селищною радою приймалося рішення №3704 від 16.11.2021 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50,75 га (кадастровий номер 5123382600:02:002:0003) для рибогосподарських потреб на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області».
Інших належних та допустимих доказів щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання недійсним договору №31 оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, укладеного 12.03.2024 між Любашівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» с.Кричунове, Одеської області щодо земельної ділянки площею 50,7549 га з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 для сільськогосподарських потреб (зрошення) та водного об`єкта - Кричунівського ставка №2 площею 44,4079 га, які розташовані на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області; скасування рішення державного реєстратора Зеленогірської селищної ради Галіборщ Ганни Миколаївни від 13.04.2024 №72585979 про державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області на земельну ділянку площею 50,75 га з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 для рибогосподарських потреб, яка находиться за адресою: Одеська область, Любашівський район, Кричунівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 373659751233, номер запису про інше речове право 54561550); зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», с.Кричунове, Одеської області повернути Любашівській селищній територіальній громаді в особі Любашівської селищної ради земельну ділянку площею 50,7549 га з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003 в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - Кричунівським ставком №2 площею 44,4079 га, які розташовані на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області.

          Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.
          
          Перш ніж здійснювати оцінку правомірності оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги по суті позовних вимог, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, перевіряє підставність представництва прокурором інтересів держави.
          Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.
          Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
          Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
          Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
          Як вбачається з матеріалів справи, прокурор у даній справі №916/3158/24 звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.
          Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
          Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
          Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).
          Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
          Відповідно до абзаців 1- 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
          Згідно із частиною 4 статті 53 Господарського  процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
          Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
          Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 05.03.2020 у справі №9901/511/19, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21).
          У пунктах 69, 70 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази про вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі №698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі №483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі №633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (пункт 8.18).
          Частини 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», серед іншого, встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
          Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
          Тобто визначений частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
          Отже, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
          Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.
          Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
          Прокурор визначає склад відповідачів самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №483/448/20, пункт 7.12; від 20.06.2023 у справі №633/408/18, пункт 10.13; від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц, пункт 8.12).
          У пункті 10.21 постанови від 20.06.2023 у справі №633/408/18 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим з відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала доступ до загальнонародних благ і ресурсів. У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема, безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами держави чи територіальної громади у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи в публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави. За відсутності такого механізму звернення до суду захист відповідних публічних інтересів, поновлення колективних прав та інтересів держави, територіальної громади і її членів, захист суспільних інтересів від свавілля органів державної влади чи органів місцевого самоврядування у значній мірі може стати ілюзорним. Так само відсутність зазначеного механізму може загрожувати недієвістю конституційної вимоги, згідно з якою використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина 7 статті 41 Конституції України). Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (пункт 8.20).
          Отже, процесуальний статус сторін у подібних спорах залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі.
          Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
          Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження із здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель.
          Згідно зі ст. 10 Водного кодексу України, до відання сільських рад у галузі регулювання водних відносин на їх території серед іншого належить здійснення заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів, контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, встановлення правил загального користування водними об`єктами в порядку, визначеному статтею 47 цього Кодексу та ін.
          Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
          Пунктом 24 Прикінцеві та перехідні положення Земельного кодексу України передбачено, зокрема, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад; земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки; інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
          Відтак, Любашівська селищна рада є уповноваженим органом місцевого самоврядування на розпорядження спірною земельною ділянкою з розташованим на ній водним об`єктом, а також уповноваженим суб`єктом владних повноважень на виконання завдань із захисту інтересів Любашівської територіальної громади, у тому числі щодо раціонального використання земель і водних об`єктів комунальної власності.
          Таким чином, саме на Любашівську селищну раду покладається обов`язок здійснення захисту інтересів територіальної громади, а саме, за відновлення порушеного режиму комунальної власності на земельну ділянку з водним об`єктам.
          Прокурор Одеської обласної прокуратури на обґрунтування підстав самостійного представництва інтересів держави зазначив, що, повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності в межах Любашівської селищної територіальної громади наділена саме Любашівська селищна рада. Проте вказаним органом допущено порушення вимог закону під здійснення розпорядження земельними ділянками комунальної власності, а саме передача земельної ділянки та водного об`єкту у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД», що виключає можливість здійснення захисту законних інтересів держави у спірних правовідносинах у спосіб, який обрав прокурор.
          Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, прокурор направляв Любашівській селищній раді лист, в якому зазначав про необхідність надати у строк до 07.06.2024 на адресу обласної прокуратури інформацію про вжиті селищною радою заходи або намір вжити заходи, у тому числі, шляхом звернення до суду із відповідним позовом щодо визнання договору оренди, укладеного з Товариства з обмеженою відповідальністю  «КПЛ-ЛТД» недійсним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом.
          У відповідь на вказаний лист Любашівська селищна рада повідомила, що немає правових підстав для розірвання чинних договорів оренди земельних ділянок в комплексі з розташованими на них водних об`єктами або визнання їх недійсними.
          Враховуючи відповідь Любашівської селищної ради, Одеська обласна прокуратура направила повідомлення в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому зазначила, що обласною прокуратурою підготовлено позовну заяву до Господарського суду Одеської області до Любашівської селищної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання повернути земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом.
          З огляду на зазначене та враховуючи дотримання прокурором визначеної національним законодавством процедури представництва інтересів держави в суді, судова колегія вважає, що прокурором підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави, та обґрунтовано визначено Любашівську селищну раду одним із співвідповідачів у справі, оскільки Любашівська селищна рада як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин, стороною оспорюваного правочину і вчинила дії, які, за думкою прокурора, порушують інтереси держави. Таким чином, прокурором дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру». Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 925/1133/18.
          Щодо доводів апеляційної скарги стосовно вирішення спору по суті необхідно зазначити таке.
          Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
          За приписами статті 14 Конституції України, ст.1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
          Згідно із ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори, правочини, інші юридичні факти.
          Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
          Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України, яка кореспондується з ст.1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
          Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").
          Частиною 1 Водного кодексу України встановлено, зокрема, що водний об?єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); озеро - природна западина суші, заповнена прісними або солоними водами; водосховище - штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку; водосховище комплексного призначення - водосховище, яке відповідно до паспорта використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних); рибництво - штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів.
          Згідно ст. 4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об?єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
          Відповідно ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом.
          Порядок надання земельних ділянок у власність чи користування, наведений у статті 123 Земельного кодексу (у відповідній редакції), передбачає, що рішення органів про надання земельних ділянок приймаються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки зі зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
          Надання в користування земельної ділянки, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та право власності на яку зареєстроване в Державномуреєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
          Надання в користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
          За частинами першою, другою статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними у статті 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, установлених частинами другою та третьою статті 134 цього Кодексу.
          Згідно зі ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.
          Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.
          У відповідності до ст. 51 Водного кодексу України, у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.
          Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт.
          Водні об?єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
          Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об?єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
          Згідно з ч. 11 ст. 51 Водного кодексу України, ч. 2 ст. 14 Закону України "Про оренду землі", типовий договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом затверджується Кабінетом Міністрів України.
          Статтею 65 Водного кодексу України передбачено, що користування водами для потреб сільського і лісового господарства здійснюється у порядку як загального, так і спеціального водокористування.
          Під час зрошення земель сільськогосподарського призначення водокористувачі зобов`язані здійснювати заходи щодо попередження підтоплення, заболочення, засолення та забруднення цих земель. Якість води, що використовується для зрошення земель сільськогосподарського призначення, повинна відповідати встановленим нормативам.
          Зрошення сільськогосподарських угідь стічними водами може бути дозволено обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центрами контролю та профілактики хвороб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини.
          Зрошення сільськогосподарських угідь та скидання дренажних вод у водні об`єкти здійснюються на підставі дозволу на спеціальне водокористування, який видається власнику зрошуваних угідь у встановленому цим Кодексом порядку.
          Під час осушення земель сільськогосподарського призначення повинні здійснюватися заходи щодо запобігання деградації та вітровій ерозії цих земель, а також погіршення стану водних об`єктів.
          Згідно зі статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
          Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
          Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
          Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
          Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
          Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
          Згідно з приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
          Згідно з частиною 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів.
Зі змісту положень частин 1, 2 статті 134 Земельного кодексу України убачається, що частиною 2 цієї статті передбачено перелік виняткових випадків, коли не застосовується загальне правило щодо обов`язковості проведення земельних торгів із метою продажу чи передачі в користування земельних ділянок державної чи комунальної власності, зокрема, в разі, коли земельна ділянка передається користувачу для потреб, передбачених спеціальними дозволами (абзац 3 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України), тобто для настання такого виняткового випадку необхідно, щоб саме майбутній землекористувач мав спеціальний дозвіл з певним видом водокористування, а земельна ділянка має передаватися такому користувачу саме для потреб, визначених у спеціальному дозволі, який (дозвіл) вже має такий майбутній користувач (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 910/2358/21).
Так, як вбачається із матеріалів господарської справи, 07.06.2023 Державним агентством водних ресурсів України видано дозвіл на спеціальне водокористування №111/ОД/49д-23 Товариству з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД». Мета водокористування: зрошення. строк дії дозволу – з 07.06.2023 по 07.06.2026.
На підставі даного дозволу 12.03.2024 між відповідачами було укладено договір оренди № 31 оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (ставок) Кричунівський ставок №2 площею 50,7549 га, розташований на території Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області (в межах населених пунктів) для цілей – сільськогосподарських потреб (зрошення).
Тобто, основним видом економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» є – 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Враховуючи, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» наявний дозвіл на спеціальне водокористування від 07.06.2023 №111/ОД/49д-23 та з урахуванням укладеного між сторонами договору оренди № 31 оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (ставок) Кричунівський ставок №2 площею 50,7549 га, 12.03.2024 року, тобто, вже після виданого дозволу, колегія суддів вважає, що земельна ділянка в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом не підлягала передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах), а тому підстави, зазначені прокурором у позовній заяві для визнання зазначеного договору недійсним відсутні.
У зв`язку із вищезазначеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  передача Любашівською селищною радою в користування Товариству з обмеженою відповідальністю  «КПЛ-ЛТД» земельної ділянки з кадастровим номером 5123382600:02:002:0003, за договором оренди № 31 оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, з метою спеціального водокористування, було здійснено правомірно, на підставі попередньо отриманого дозволу, що відповідно до норм чинного законодавства не потребує проведення процедури передачі земельної ділянки в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) у відповідності до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів   для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що прокурором у даному випадку ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними та допустимими доказами по справі не доведено наявності правових підстав протиправності передачі Любашівською селищною радою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» земельної ділянки кадастровий номер 5123382600:02:002:0003 в комплексі з водним об?єктом (ставок) Кричунівський ставок №2 площею 50,7549 га, для цілей спеціального водокористування (зрошення) на підставі попередньо отриманого Товариством з обмеженою відповідальністю «КПЛ-ЛТД» дозволу на здійснення відповідного водокористування.
Крім того, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи, прокурором не було доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними та допустимими доказами зворотнє, як і не було доведено, що відповідач-2 використовує даний водний об`єкт з метою здійснення рибальства, а не для зрошення, зокрема відомостей з Державного реєстру рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), з яких би вбачалося цільове використання водного об`єкта  відповідаче-2 (рибальство чи аквакультура) в матеріалах справи не має.
Також, прокурором не доведено в чому полягає протиправність використання земельної ділянки з водним об`єктом цільове призначення якої – для рибогосподарських потреб, зокрема для зрошення сільськогосподарських земель, шляхом забору води з такої водойми в дозволених Держводагенством лімітах, а також не доведено пряму заборону такого законом.
Отже, у зв`язку із вищенаведеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірне дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора у повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.
І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.
Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним  в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року у справі №916/3158/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на відповідачів.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року у справі №916/3158/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 року у справі №916/3158/24  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 19.05.2025 року. 
Повний текст постанови складено  22 травня 2025 року.

        Головуючий суддя 	        Г.І. Діброва	
 Судді 	 С.І. Колоколов	
 	  Я.Ф. Савицький