УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №287/1907/24 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В. 
Номер провадження №33/4805/256/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        23 квітня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – Левчука Мирослава Івановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Левчука Мирослава Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Олевського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
       Згідно з постановою судді місцевого суду 28.08.2024, о 18 год 30 хв, в м Олевську, по вул Свято-Воздвиженській, 5, Коростенського району, Житомирської області,  ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки CHERRY AMULET, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Левчук М.І., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На його думку, судове рішення є необґрунтованим, а висновки суду не узгоджуються з критерієм доведеності вини поза розумним сумнівом. Зокрема, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки. Також, судом не враховано, що працівниками поліції допущені порушення вимог чинного законодавства під час проведення огляду  ОСОБА_1  на стан сп`яніння та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Крім того, захисник звернув увагу на упереджене ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 , особистісний конфлікт, безпідставне застосування спецзасобів. Зазначив, що дії працівників поліції є предметом скарги, поданої до ДБР, а постанова серії ЕНА №2932650 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП оскаржена до Олевського районного суду Житомирської області. Також, вказав на необґрунтовану відмову суду у допиті в якості свідків працівників поліції.
З одночасним поданням апеляційної скарги адвокатом Левчуком М.І. заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Проте, останнє не вирішується, оскільки апеляційна скарга подана у встановлений законом строк.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №270079 від 28.08.2024, вбачається, що ОСОБА_1 , 28.08.2024, о 18 год 30 хв, в м Олевську, по вул Свято-Воздвиженській, 5, керував транспортним засобом - автомобілем марки CHERRY AMULET, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду, а також на місці зупинки за допомогою приладу Драгер відмовився в режимі відеофіксації, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.
Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №270079 від 28.08.2024 (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.08.2024 (а.с.4); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП від 28.08.2024 (а.с.5); розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу від 28.08.2024 (а.с.6); копією постанови серії ЕНА №2932650 від 28.08.2024 якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.8); копією постанови серії ЕПР1 №119189 від 28.08.2024 якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП (а.с.9); диском з відеозаписом події (а.с.11).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доводами апеляційної скарги висновків суду не спростовано.
На наявному в матеріалах справи відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в діях  ОСОБА_1 . 
З відеозапису вбачається, що  ОСОБА_1 беззаперечно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, як із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. При цьому у працівників поліції була обґрунтована підозра вважати, що  ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на ознаки, озвучені водію. Також вбачається, що ОСОБА_1 , у зв`язку з ухиленням від своїх процесуальних обов`язків, був доставлений до поліцейського відділку, де відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР та інші процесуальні документи, з якими його ознайомлено та від підписання яких він відмовився. Водія відсторонено від керування транспортним засобом. 
Під час огляду на стан сп`яніння  ОСОБА_1  та оформлення відносно нього адміністративних матеріалів працівниками поліції не допущено порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, ст.ст.256, 266 КУпАП, які б могли бути підставою для визнання такого огляду недійсним, а складених процесуальних документів - недопустимими доказами. 
Твердження захисника щодо відсутності доказів керування  ОСОБА_1  транспортним засобом та його зупинки були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав правильну та неупереджену оцінку. Така оцінка обґрунтовано викладена у мотивувальній частині судового рішення та не потребує додаткового правового аналізу.  Сумнівів у доведеності даного факту зібраними в матеріалах справи доказами у апеляційного суду не виникає.  ОСОБА_1  допустив  порушення ПДР, яке сталося саме внаслідок керування транспортним засобом - здійснив зупинку на мосту з порушенням ПДР, про що його було повідомлено працівниками поліції та притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП згідно постанови серії ЕНА №2932650 від 28.08.2024. 
Посилання сторони захисту на оскарження зазначеної постанови та відсутність зафіксованого факту керування транспортним засобом, не виключають наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення. В даному випадку  ОСОБА_1 , якого було виявлено біля автомобіля, проінформовано працівниками поліції, як про допущене порушення ПДР, так і про наявну інформацію щодо можливого керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння. Оскільки у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, його подальші дії регламентувалися нормами п.2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції. 
Факт перебування ОСОБА_1 біля автомобіля, що згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення належить йому (і такий факт не спростований), у поєднанні з відсутністю на відеозаписі пояснення його поведінки (хто і коли керував автомобілем), об`єктивно дає підстави вважати, що саме він керував транспортним засобом. Пояснення ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про те, що автомобіль належить його сину, а сам він здійснював його ремонт і не керував транспортним засобом, суд апеляційної інстанції розцінює як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності. 
Апеляційний суд погоджується з мотивами суду щодо відмови у задоволенні клопотання про виклик в судове засідання в якості свідків працівників поліції, які оформляли адміністративні матеріали, оскільки такі матеріали містять достатньо доказів для вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінуємого йому правопорушення. 
Інші доводи апеляційної скарги та пояснення учасників справи в суді апеляційної інстанції не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість  ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. 
При розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Доводами апеляційної скарги висновків суду не спростовано.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно  ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд –

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Левчука Мирослава Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Олевського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич