ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2025 р.                                                              Справа № 914/2989/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Трейдінг Сервіс” від 14 березня 2025 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року (повний текст підписано 24.02.2025), суддя Король М.Р.
у справі № 914/2989/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтаріс ЛТД”, м. Харків
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Трейдінг Сервіс”, с. Сокільники, Львівська область
про  стягнення 240 809,86 грн
встановив:
03 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Альтаріс ЛТД” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Трейдінг Сервіс” про стягнення 240  809,86 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року у справі № 914/2989/24 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 240 809,86 грн, що складається з: 2 750,93 грн 3% річних, 21 505,67 грн пені, 184 409,10 грн штрафу, 32 144,16 грн інфляційних втрат, 15  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Здійснено розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що незважаючи на повну оплату вартості наданих послуг за договором транспортного експедирування, що не заперечується сторонами, відповідач допустив порушення платіжної дисципліни, що стало підставою для стягнення з нього 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Трейдінг Сервіс” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року у справі № 914/2989/24 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу; зменшити розмір заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат на 85%; зменшити розмір заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн. Зокрема, зазначає, що судом проігноровано фактичний зміст діяльності позивача по договору, так як між сторонами роботи не виконувались, а надавались послуги, відтак немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Також вказує на те, що суд помилково нарахував 3% річних та інфляційні нарахування, ігноруючи положення п.4.7 Договору, згідно якого лише експедиторська винагорода (15% всіх коштів) переходить у власність позивача, решта 85% - транзитні суми, які підлягають передачі третім особам (перевізникам, брокерам). Апелянт не погоджується з позицією суду щодо відмови у клопотанні щодо зменшення нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат, оскільки судом не враховано, що відповідач виконував свої зобов`язання добросовісно та у повному обсязі; заборгованості по оплаті послуг не було; матеріали справи не містять доказів понесення експедитором додаткових витрат; у ряді заявок строки оплати були прив`язані до моменту встановлення певних подій. Скаржник вважає суму 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу як таку, що не відповідає критерію розумності, значно завищеною, та не співмірною із складністю справи.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/2989/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Трейдінг Сервіс” на рішення Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року; витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; позивачу надано строк (15 днів з дня отримання ухвали) на подання суду відзиву на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Трейдінг Сервіс” у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
14 квітня 2025 року від відповідача до суду повторно надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, яке мотивоване абз.2 ч.10 ст.270 ГПК України, поряд з цим, апелянт наполягає на тому, що дану справу слід розглядати з повідомленням (викликом) учасників справи, у зв`язку з тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не було належним чином заслухано позицію відповідача, не надано оцінку наведеним аргументам, неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно визначений характер правовідносин.
Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Трейдінг Сервіс” у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, з підстав, викладених в ухвалі суду.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що скаржником не правильно тлумачиться п.5.11 Договору, оскільки саме в цьому пункті передбачена відповідальність за порушення строків оплати експедитора, незалежно від того як вони названі – роботи чи послуги. Також вказує на те, що апелянтом не надано жодних доказів та контррозрахунків того, що 85% коштів є «транзитними». Окрім цього, зазначає, що укладаючи договір та заявки на перевезення вантажу відповідач погоджував строки виконання ним грошових зобов`язань, приймав на себе обов`язки з дотримання строків сплати послуг позивача, а тому контроль строків оплати і їх дотримання є обов`язком і ризиком відповідача.
16 квітня 2025 року скаржником подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
21 квітня 2025 року позивачем подано заперечення на відповідь на відзив.
29 квітня 2025 року від скаржника до суду надійшли додаткові пояснення.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
08 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» (далі – експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Трейдінг Сервіс» (далі – клієнт, відповідач) укладено договір № ДІ08/12/23_1 на транспортне експедирування, відповідно до умов якого експедитор зобов`язався надавати, а клієнт приймати та оплачувати послуги з організації перевезення вантажів різними видами транспорту на умовах, погоджених сторонами у відповідних заявках.
Згідно з п. 1.5 Договору конкретні умови кожного перевезення (у т.ч. строки оплати, вид послуги, маршрут, вартість тощо) визначались заявками на організацію транспортно-експедиторських послуг, що є невід`ємними додатками до Договору.
У матеріалах справи міститься 20 погоджених сторонами заявок, на підставі яких експедитор надавав відповідачу послуги в період з 08.12.2023 р. по 28.08.2024 р., а саме:
1.          №ДІ08/12/23_1 — строк оплати: до вивантаження авто (18.12.2023);
2.          №ДІ15/12/23_1 — 5– 7 днів (вивантаження: 26.12.2023);
3.          №ДІ18/12/23_1 — в день вивантаження (18.12.2023);
4.          №ДІ18/12/23_02 — в день вивантаження (18.12.2023);
5.          №ДІ11/01/24_1 — 5– 7 днів з дати надання оригіналів (29.01.2024);
6.          №ДІ06/02/24_03 — 7– 8 днів з дати надання оригіналів (10.04.2024);
7.          №ДІ13/03/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (04.04.2024);
8.          №ДІ29/03/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (10.04.2024);
9.          №ДІ17/04/24_07 — 7 днів з дати надання оригіналів (24.05.2024);
10.          №ДІ01/05/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (24.05.2024);
11.          №ДІ15/05/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (11.06.2024);
12.          №ДІ15/05/24_02 — 7 днів з дати надання оригіналів (11.06.2024);
13.          №ДІ11/06/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (25.06.2024);
14.          №ДІ14/06/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (15.07.2024);
15.          №ДІ01/07/24_01 — 7 днів з дати надання оригіналів (19.07.2024);
16.          №ДІ18/07/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (01.08.2024);
17.          №ДІ29/07/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (09.08.2024);
18.          №ДІ16/08/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (17.09.2024);
19.          №ДІ16/08/24_2 — 7 днів з дати надання оригіналів (17.09.2024);
20.          №ДІ28/08/24_1 — 7 днів з дати надання оригіналів (17.09.2024).
На виконання вказаних заявок експедитор надав клієнту послуги на загальну суму 1 869 242,00 грн, що підтверджується актами надання послуг та міжнародними товарно-транспортними накладними CMR. Акти підписані відповідачем без зауважень.
Однак, усупереч договірним умовам, відповідач не дотримувався строків оплати: платежі здійснювались із суттєвими порушеннями погоджених термінів. Факт порушення платіжної дисципліни підтверджується актами звірки взаєморозрахунків, підписаними обома сторонами.
Останній платіж за надані послуги здійснено відповідачем лише 11 листопада 2024 року, що свідчить про систематичне недотримання умов договору у частині строків розрахунків.
Пунктом 5.11 Договору погоджено, що за несвоєчасну оплату виконаних робіт, клієнт сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день сплати від суми, яка підлягає сплаті за кожний день та за весь час такого прострочення, до дня повного погашення заборгованості включно, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів клієнт додатково сплачує експедитору штраф у розмірі 30% від суми оплати узгодженої в заявці. Клієнт несе відповідальність за збитки, заподіяні експедитору відмовою в оплаті чи несвоєчасною оплатою рахунків експедитора. Строк позовної давності при виконанні сторонами своїх грошових зобов`язань, у т.ч. нарахуванні та/або стягненні штрафних санкцій (штрафу/пені) встановлюється в три роки.
З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу, вважаючи, що його права як сторони договору порушено та підлягають захисту у судовому порядку.

Згідно з ч.2  ст.11 ЦК України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні    договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
За приписами  статті 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).
Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Трейдінг Сервіс» 08 грудня 2023 року укладено договір №ДІ08/12/23_1 на транспортне експедирування, відповідно до якого експедитор зобов`язався надавати, а клієнт приймати та оплачувати послуги з організації перевезення вантажів різними видами транспорту на умовах, погоджених сторонами у відповідних заявках.
Відповідно до  ст.9 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Даною статтею визначено істотні умови договору транспортного експедирування, зокрема такими є: відомості про сторони договору: для юридичних осіб-резидентів України - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для фізичних осіб-громадян України: прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.
Відповідно до ст.11 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування та вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.
Статтею 12 вказаного Закону передбачено обов`язок клієнта сплатити належну плату експедитору та відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта при виконанні договору.
Таким чином, на законодавчому рівні врегульовано правові підстави зобов`язань сторін у сфері транспортно-експедиторської діяльності. Цей вид діяльності є господарською та має допоміжний характер стосовно перевезення вантажів. Суть транспортного експедирування полягає не лише у фізичному переміщенні вантажу, а в організації всього комплексу заходів, пов`язаних із його доставкою, включаючи укладення договорів з перевізниками, контроль за перевалкою, супровідною документацією, обліком тощо.
Нормами статті 193 ГК України  визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до  ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріалами справи підтверджується, що позивач, діючи на підставі договору транспортного експедирування №ДІ08/12/23_1 від 08.12.2023, отримував від відповідача відповідні заявки на організацію перевезення вантажів, оформлені у письмовій формі згідно з умовами п.1.5 вказаного договору.
На підтвердження фактичного надання послуг матеріали справи містять належним чином оформлені міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), які містять необхідні позначки, підписи, штампи та печатки, що засвідчують факт здійснення перевезень. Окрім того, до матеріалів справи долучено акти приймання-передачі наданих послуг, підписані обома сторонами без зауважень.
Відповідно до п.п.10.5, 10.6 та 10.11 Договору акти надання послуг надсилались позивачем на адресу відповідача у встановленому порядку, що підтверджує належне дотримання процедури документообігу між сторонами.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає доведеним, що у період з 18.12.2023 року по 11.11.2024 року позивачем належним чином виконано зобов`язання за договором транспортного експедирування, в межах погоджених заявок, та фактично надано відповідачу послуги з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 1 869 242,00 грн, що відповідач не заперечує. Спір у справі виник саме через прострочення сплати основної забогрованості за договором.
Так, статтею 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до п.4.1 Договору оплата за договором здійснюється клієнтом протягом 5 банківських днів з моменту розвантаження автомобіля на підставі виставленого експедитором рахунку, якщо інше не передбачено погодженою сторонами заявкою, у національній валюті України – гривні.
Як встановлено судом, відповідно до підписаних між сторонами заявок на перевезення вантажу, погоджено  строки оплати вартості наданих послуг.
Відповідачем здійснено на користь позивача оплату вартості наданих послуг в повному обсязі, що не заперечується сторонами та підтверджується наявною в матеріалах справи сукупністю доказів. При цьому, наявні в матеріалах справи докази дають підстави дійти висновку, що оплата вартості наданих послуг здійснювалась відповідачем з порушенням умов пункту 4.1 Договору та погоджених між сторонами в заявках на перевезення вантажу строків.
Доводи скаржника про те, що судом проігноровано фактичний зміст діяльності позивача по договору, так як між сторонами роботи не виконувались, а надавались послуги, відтак немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом, оцінюються колегією суддів критично, оскільки зробивши системний аналіз договору №ДЛ08/12/23_1, можна дійти висновку, що комплекс дій експедитора, передбачений договором, має характер змішаного договору, який включає як надання послуг, так і виконання окремих робіт. У разі, коли за договором надаються не лише послуги, але й виконуються конкретні зобов`язання з досягнення певного результату (у тому числі організація перевезення, укладення договорів з перевізниками, контроль виконання тощо), відносини сторін мають ознаки договору підряду і допускають застосування заходів відповідальності, притаманних саме для підрядних зобов`язань.
Тобто, якщо сторони самостійно погодили відповідальність у вигляді пені за невиконання або неналежне виконання робіт (послуг), як це передбачено п.5.11 Договору, така умова є дійсною, не суперечить законодавству та підлягає застосуванню. Також, наявні в матеріалах справи платіжні інструкції про сплату відповідачем на користь позивача вартості наданих послуг свідчать про те, що відповідачем у призначенні платежу зазначалися відомості щодо наявних у справі рахунків на оплату та здійснювалися відповідні платежі.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 2 750,93   грн та інфляційних втрат у розмірі 32 144,16   грн, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий є правильним.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково нарахував 3% річних та інфляційних нарахувань на суму всієї заборгованості, яка, на думку апелянта, включає лише 15% експедиторської винагороди, є необґрунтованими та не ґрунтуються на положеннях договору й чинного законодавства.
Пункт 4.7 Договору дійсно має положення про транзитні кошти, однак без деталізації процентного співвідношення. Водночас, за загальним правилом, відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання настає незалежно від подальшого розподілу коштів між суб`єктами, з якими експедитор має відносини. Зміст п.4.7 Договору не містить застереження про виключення права на інфляційні втрати та 3% річних, а отже, суд правомірно застосував ст.625 ЦК України до всієї суми простроченого грошового зобов`язання, незалежно від його внутрішньої структури. Отже, посилання на «транзитний» характер коштів не впливає на обов`язок відповідача належно та своєчасно виконати грошове зобов`язання перед експедитором як безпосереднім кредитором за договором.
Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2  статті 217 ГК України  є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1  ст.230 ГК України).
За приписами  статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України  встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Пунктом 5.11 Договору погоджено, що за несвоєчасну оплату виконаних робіт клієнт сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день сплати від суми, яка підлягає сплаті за кожний день та за весь час такого прострочення, до дня повного погашення заборгованості включно, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів клієнт додатково сплачує експедитору штраф у розмірі 30% від суми оплати узгодженої в заявці. Клієнт несе відповідальність за збитки, заподіяні експедитору відмовою в оплаті чи несвоєчасною оплатою рахунків експедитора. Строк позовної давності при виконанні сторонами своїх грошових зобов`язань, у т.ч. нарахуванні та/або стягненні штрафних санкцій (штрафу/пені) встановлюється в три роки.
Перевіривши правомірність та правильність здійсненого детального розрахунку пені у розмірі  21 505,67 грн та штрафу у розмірі 184 409,10 грн, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий є правильним.
Частина 2 ст.218 ГК України прямо передбачає, що єдиною підставою звільнення від господарсько-правової відповідальності є дія непереборної сили. Водночас, такі обставини, як порушення зобов`язань іншими контрагентами, відсутність коштів чи товарів, не є підставою для звільнення від відповідальності. При цьому скаржником не надано жодного належного доказу, який би підтверджував фінансову неспроможність, відсутність коштів на рахунках, бюджетні обмеження чи будь-які інші обставини, що унеможливлювали виконання зобов`язань.
Суд апеляційної інстанції враховує, що нараховані позивачем штрафні санкції стосуються періодів, упродовж яких відповідач систематично порушував строки оплати за надані послуги. Така поведінка свідчить про тривале порушення умов договору, а отже, неустойка не є неспівмірною щодо розміру зобов`язань та не потребує зменшення.
Зменшення розміру неустойки є дискреційним правом суду. За відсутності законодавчо визначеного переліку підстав для такого зменшення, суд оцінює усі докази в їх сукупності та вирішує питання про доцільність зменшення неустойки у кожному конкретному випадку. Водночас, суд зобов`язаний враховувати, що неустойка має стимулювати належне виконання зобов`язань, і безпідставне її зменшення суперечить самій природі цього інституту, порушуючи баланс інтересів сторін.
Щодо зменшення інфляційних втрат та 3% річних, то зазначені нарахування не є санкціями, а мають компенсаційний характер і є формою відшкодування кредитору збитків від прострочення виконання грошового зобов`язання, як це визначено частиною 2 статті 625 ЦК України.
Оскільки відповідачем не доведено наявності виключних обставин, які могли б об`єктивно унеможливити виконання зобов`язань у строк, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованих сум, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Щодо доводів скаржника про зменшення суми виплати на професійну правничу допомогу до 5 000 грн: критерії розумності та співмірності витрат на правничу допомогу визначаються не лише обсягом здійснених процесуальних дій, але й характером спору, необхідністю підготовки доказової бази та ступенем залучення юриста.
У справі, що розглядається, позивач підготував детально структурований позов, належним чином обґрунтував суму пені, інфляційних втрат, 3% річних, підготував відзив на заперечення та клопотання відповідача. Обсяг письмової роботи і складність питання (зокрема щодо правового характеру договору) виправдовують витрати у розмірі 15 000 грн.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни розміру присуджених витрат, оскільки вони відповідають принципам розумності, необхідності та співмірності.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги позивача – без задоволення.
Доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року у справі №914/2989/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Трейдінг Сервіс” – без задоволення.
Матеріали справи № 914/2989/24 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.